ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2297/20 Справа № 178/1522/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року про відмову ухвалити додаткове рішення 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі - відмовлено (а.с.155-160).
20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що судом не вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 163-167).
Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с. 174).
Ухвала суду мотивована тим, що при ухваленні рішення у справі, зокрема складанні його повного тексту 22 листопада 2019 року, судом було вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та прийняти рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Апеляційну скаргу мотивував, зокрема тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суперечить вимогам ст. 260 ЦПК України та містить лише висновок суду без належного обґрунтування його позиції. Вважав, що судом передчасно, без можливості оцінки всіх його доказів щодо понесених судових витрат, розглянуто клопотання під час ухвалення рішення по суті, не зазначивши про результати розгляду в резолютивній частині ухвали суду. 
12 лютого 2020 року від адвоката Ужви К.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки вважає її необґрунтованою.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.
Заява мотивована тим, що судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати, які у разі відмови в позові відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представництво інтересів відповідача в суді здійснювало адвокатське бюро “Адвокатське бюро Валерія Гейка” в особі адвоката Гейко В.І. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 20 серпня 2019 року. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано акт про надання правової допомоги від 23 серпня 2019 року, рахунок адвокатського бюро.
22 жовтня 2019 року представником відповідача Гейко ОСОБА_3 повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складають 14 000 грн., до закінчення судових дебатів повідомляє про те, що інші докази ним будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі (а.с.148). Отже, вищезазначене питання має бути досліджено як таке, що не вирішено при розгляді справи. 
З ухваленого рішення суду вбачається, що підставою для відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, стало саме не надання документів, які б свідчили про оплату відповідачем витрат на правничу допомогу (квитанцію, платіжне доручення, касові чеки). 
Разом з тим, у резолютивній частині рішення суду не вирішено питання про судові витрати. 
Зважаючи на викладене, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість вирішити питання щодо розподілу витрат, у зв”язку з чим наявні підстави для ухвалення додаткового рішення. Сама лише несплата таких витрат не може бути підставою для відмови у їх розподілі. Розглядаючи відповідну заяву, суд має встановити факт надання послуг, їх характерні ознаки, обсяг, передбачений у договорі про надання правничої допомоги, тобто має бути підтверджено сам факт надання послуг, а не їх оплату. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні підстави для скасування ухвали Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида