П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/5104/19                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Галичанський О.І.                                                                                  Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
12 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 січня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 05.09.2019 №1385/40800/19, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, а саме-476187грн. 54 коп.
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14.01.2020 позов задоволено частково:
-скасовано постанову Чернівецької митниці Державної фіскальної служби від 05 вересня 2019 року у справі про порушення митних правил №1385/40800/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та повернуто справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. 
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що паспорт громадянина Румунії позивачем надано з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, а тому останню правомірно притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України, а оскаржувану постанову винесено з дотриманням вимог чинного законодавства.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони,  будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з`явився.
У відповідності до вимог  ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  05.08.2019 о 01:45 год. на територію п/п "Порубне-Сірет" в зону митного контролю в пішому порядку в`їхав автомобіль марки "Citroen C3", р.н.з. НОМЕР_1 , що  прямував до Румунії, під керуванням Скріпи Т ОСОБА_2 , яка надала контрольний талон для проходження митного контролю по "зеленому коридору". 
До митного контролю Скріпа Т.Д. подала паспорт громадянки Румунії № НОМЕР_2 , виданий 07.04.2017, поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_3 .
В подальшому, під час проведення митних формальностей,  у позивача виявлено паспорт громадянки України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 14.09.2018 року, органом 7314 на ім`я ОСОБА_4 .
Із інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі "Облік транспортних засобів в п/п для автомобільного сполучення" ЕАІС   встановлено, що   ОСОБА_1 15.08.2018 року при ввезенні на територію України автомобіля марки "Citroen C3", р.н.з. НОМЕР_1 , кузов                № НОМЕР_4 через п/п «Порубне-Сірет» Черінвецької митниці ДФС, в режимі тимчасового ввезення на термін до 1 року використала закордонний паспорт громадянки Румунії № НОМЕР_2 .
Отже, на думку відповідача позивач, маючи статус "резидента" для перетину митного кордону на транспортному засобі марки "Citroen C3" р.н.з. НОМЕР_5 використала паспортний документ Румунії з метою ухилення  від сплати митних платежів при ввезені автомобіля, в зв`язку з чим відносно останньої винесено постанову у справі про порушення митних правил від 05.09.2019 №1385/40800/19 за ст. 485 МК України.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки   відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля.  
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами (ст. 495 МК України).
За приписами ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, а саме: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Згідно з п. 1 ст. 377 МК України товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.
Ч.3 ст.380 МК України унормовано, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
За приписами п.3 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
З матеріалів справи встановлено, що 15.08.2018 ОСОБА_1 ввезла на територію України транспортний засіб марки "Citroen C3" р.н.з. НОМЕР_5 в  режимі тимчасового ввезення  передбаченому для громадян-нерезидентів, надавши митному органу закордонний паспорт громадянина Румунії.
Згідно листа Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 10.08.2019, наданого на запит заступника начальника Чернівецької митниці ДФС, ОСОБА_4 ,  зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 по паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 , виданому 13.08.2001 Герцаївським РВ УМВС України в Чернівецькій області. Документована паспортами громадянина України для виїзду за кордон  серії НОМЕР_7 від 02.10.2009, термін  дії до 02.10.2019, орган видачі 7319 та серії FS №563101 від 14.09.2018, термін дії до 14.09.2028, орган видачі 7314.
При цьому, будь-яких відомостей на підтвердження того, що позивач зверталася із заявою про виїзд на постійне місце проживання з України, матеріали справи не містять.
Згідно з п.50 ч.1 ст.4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
Положенням п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Відповідно до матеріалів справи, позивач має паспорт громадянина України та паспорт громадянина Румунії, а також місце реєстрації на території України.
Отже, у спірних правовідносинах позивач визнається громадянкою України та має статус громадянина-резидента, а тому зобов`язана сплачувати всі необхідні митні платежі при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування.
З наведеного випливає, що дії Скріпи ОСОБА_5 спрямовані на ухилення від сплати обов`язкових митних платежів, що підтверджує наявність в діях останньої умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст.485 МК України.
В той же час, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови, використані докази, які містять в собі припущення щодо вартості транспортного засобу та суми митних платежів, з огляду на наступне.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.
Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується та обставина, що митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість транспортного засобу, який ввозився позивачем і при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення.
З постанови про порушення митних правил вбачається, що розмір митних платежів визначений  на підставі службової записки №1417/24-70-19-02-09 від 27.08.2019. 
При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду І інстанції, ні апеляційному суду не надано.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у службовій записці для визначення вартості транспортного засобу використовувались інтернет ресурси. Також вказано, що у службовій записці зазначено фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак, за відсутності вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі інтернет. Саме таку інформацію митним органом використано.            
Проте, дане твердження апелянта прямо суперечить змісту самої службової записки, на підставі якої відповідачем розраховано суму штрафу. У вказаній записці зазначено, що відомості стосовно митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. 
В службовій записці також запропоновано для отримання більш точної інформації щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, так як не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.
Згідно з пунктом 7.35 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395, у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.
Пунктом 7.53.5 Методики №142/5/2092 дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак  довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у   звіт   (акт)   про   оцінку   або у   висновок    експерта   (експертного дослідження).
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення відповідачем вартості транспортного засобу за допомогою використання Інтернет ресурсів не підтверджується матеріалами справи, оскільки останнім не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги взагалі не містять будь-якого обґрунтування щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, зокрема, з урахуванням вимог п. 7.53.5 Методики, а відтак не спростовують позиції суду першої інстанції щодо визначення вартості транспортного засобу та суми митних платежів на основі припущень.
Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ притримується і Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 у справі №725/2009/17, від 24.04.2018 у справі №331/2608/17 та від 20.02.2018 у справі №725/2009/17.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано скасовано постанову від 05 вересня 2019 року у справі про порушення митних правил №1385/40800/19, а справу про порушення митних правил відносно позивача направлено на новий розгляд до Чернівецької митниці ДФС.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.