ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1987/20 Справа № 203/718/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 5       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:         
головуючого - Петешенкової М.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа територіальний сервісний центр №1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 19 вересня 2006 року він придбав автомобіль марки «Suzuki» (номер кузова - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2010 року з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 231 128,55 грн. Під час примусового виконання вказаного рішення автомобіль позивача був заарештований та вилучений. 07 листопада 2013 року у результаті проведеного аукціону право власності на автомобіль набула ОСОБА_3 . Згодом автомобіль було чотири рази відчужено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачеві відповідно. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року аукціон, за результатами якого уперше було відчужено спірний автомобіль, був визнаний недійсним. 
На підставі викладеного просив витребувати на свою користь від ОСОБА_1 автомобіль марки «Suzuki» (номер кузова - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006).
Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - територіальний сервісний центр №1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки «Suzuki» (номер кузова - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006).
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду спору юридичні факти, визначені положеннями ст.ст. 387,388 ЦК України, судом першої інстанції не встановлювалися, що порушує його права, як добросовісного набувача.
20 грудня 2019 року ОСОБА_2 в порядку передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України подав відзив, який мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а заочне рішення ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки майно, яке було відчужене два і більше разів, є підставою для витребування власником майна у добровільного набувача, як таке, що вибуло із володіння власника проти його волі.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ч.4 ст.367 ЦПК України).
Судом встановлено, що 19 вересня 2006 року позивач придбав в торговельній організації автомобіль марки «Suzuki» (номер кузова - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006), що підтверджується постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, ухваленою в адміністративній справі №804/1023/17 за позовом ОСОБА_2 до територіального сервісного центру №1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, управління ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії (а.с.а.с. 12 - 15).
В провадженні Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протягом 2010 - 2013 років перебувало зведене виконавче провадження №37269775 з примусового виконання низки судових рішень про стягнення, у тому числі з позивача заборгованості за кредитними договорами.
23 травня 2013 року у рамках вказаного виконавчого провадження спірний автомобіль був вилучений та арештований.
30 серпня 2013 року був проведений аукціон з реалізації арештованого рухомого майна, на якому автомобіль позивача був придбаний ОСОБА_3 
08 листопада 2013 року ОСОБА_3 продала спірний автомобіль ОСОБА_4 .
Викладені обставини встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року ухваленим у цивільній справі №200/13152/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ПП «Нива - В.Ш.», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання аукціону недійсним, припинення права власності. Рішення набрало законної сили 02 липня 2015 року (а.с.а.с. 5 -8).
Вказаним рішенням суд визнав недійсним аукціон, проведений 30 серпня 2013 року по реалізації арештованого рухомого майна, а саме лоту №7 - автомобіля марки «Suzuki» (номер кузова - НОМЕР_1 , рік випуску - 2006, реєстраційний номер - НОМЕР_2 ).
Спірний автомобіль неодноразово було відчужене. Тепер право власності на спірний автомобіль зареєстровано за відповідачем (а.с.а.с. 16 - 19).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль вибув з володіння власника під час його продажу на аукціоні, проведеному без дотримання вимог закону при виконанні судового рішення, тому дійшов висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України відповідає вимогам закону. 
Проте, з висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. 
За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. 
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна у добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.
Ця норма спрямована на захист інтересів добросовісного набувача, який придбав у такому порядку майно, а отже, не допускає можливості витребування його власником за будь-яких умов.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про те, що реалізація спірного майна відбулась в примусовому порядку для виконання судового рішення, а тому частина перша статті 388 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.
У справі встановлено, що реалізація спірного автомобіля відбулася у примусовому порядку, у зв`язку з невиконанням позивачем у добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу.
У пункті 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його у результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.
Під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв`язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред`явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.
У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець, оскільки боржник не є стороною в таких правовідносинах. 
Після цього, майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про можливість задоволення позову, оскільки правові підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, відсутні, так як спірне майно не було втрачено позивачем, а було арештовано в межах зведеного виконавчого провадження, а тому спірне майно у порядку реституції підлягає поверненню продавцю, яким позивач відповідно до протоколу про результати торгів не є. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати,зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа територіальний сервісний центр №1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 152,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида