Постанова                                            
Іменем  України                                            
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/9846/16-ц
провадження № 61-37829св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - приватне підприємство «УПТК»,
представник відповідача - Байдерін Олександр Анатолійович, 
третя особа - Одеська міська рада, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «УПТК» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року у складі судді 
Бузовського В. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області 
від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., 
Калараша А. А., Заїкіна А. П., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «УПТК» (далі - ПП «УПТК»), третя особа - Одеська міська рада,  про усунення перешкод у користуванні власністю.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 . Зазначена нежитлова будівля, загальною площею 204,5 кв. м розташована на земельній ділянці площею 502 кв. м.
У 2013 році ПП «УПТК» самовільно зайняло суміжну земельну ділянку, встановило металевий паркан впритул до будівлі, що належить йому, та періодично проводить роботи з самовільного будівництва. 
Через влаштування огорожі та інших малих архітектурних форм він позбавлений можливості належним чином обслуговувати належну йому будівлю, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ПП «УПТК» усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном - нежитловою будівлею площею 204,5 кв. м, розташованою у 
АДРЕСА_1 , шляхом знесення встановлених ПП «УПТК» елементів благоустрою на відстані 1,5 м від зазначеної нежитлової будівлі, яка належить йому на праві власності.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано ПП «УПТК» усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном - нежитловою будівлею площею 204,5 кв. м, розташованою у 
АДРЕСА_1 , шляхом знесення встановлених 
ПП «УПТК» елементів благоустрою на відстані 1,5 м від зазначеної нежитлової будівлі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, у силу 
статті 391 ЦК України, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому позов підлягає задоволенню.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ПП «УПТК» залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача, як власника нежитлової будівлі, було порушено, та зобов`язано ПП «УПТК» усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом знесення елементів благоустрою на відстані 
1,5 м від зазначеної нежитлової будівлі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, 
ПП «УПТК»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції. Клопотання ПП «УПТК» про зупинення виконання рішення суду задоволено. Зупинено виконання заочного рішення Суворовського районного суду 
м. Одеси від 10 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до ПП «УПТК», третя особа - Одеська міська рада,  про усунення перешкод у користуванні власністю призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що кримінальне провадження, на яке посилається позивач, закрито з огляду на відсутність ознак злочинів. Крім того, заявнику не зрозуміло які саме елементи благоустрою потрібно знести та з яких підстав і яким чином слід визначити площу їх демонтажу за периметром 1,5 м від будівлі ОСОБА_1 . Жодного висновку відповідних органів про те, що ПП «УПТК» здійснювало самочинне будівництво чи вчинило самовільне зайняття земельної ділянки немає. Звіт про проведення візуального огляду будівельних конструкцій частини нежитлового приміщення не може бути належним доказом у справі, оскільки він не є результатом діяльності атестованого судового експерта, в тому числі не є висновком судової експертизи чи експертним дослідженням.
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та веде у будівлі та на її прилеглій території підприємницьку діяльність, тому судами була розглянута справа з порушенням юрисдикції.  
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_2 , у якому він просив вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому зазначав, що оскаржувані судові рішення було виконано відповідно до акта про їх виконання від 31 липня 2018 року, складеним ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та начальником житлово-експлуатаційної контори «Пересипський». 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2014 року № 23430785 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 
від 24 червня 2014 року № 23431053.
Зазначена нежитлова будівля, загальною площею 204,5 кв. м розташована на земельній ділянці площею 502 кв. м, що підтверджується технічним паспортом, виконаним станом на 01 березня 2016 року комунальним підприємством «Центр інженерних досліджень».
Згідно висновків, викладених у звіті про проведення візуального огляду будівельних конструкцій частин нежитлової будівлі, виконаного Центром інженерних вишукувань Академії інженерних наук України: через огорожу та дерев`яний поміст відсутня можливість влаштувати вимощення. Необхідно влаштувати вимощення за вшир не менше ніж 1,5 м; металеві сходи, огорожа та металеві конструкції для огорожі, закріплені на стіні ускладнюють обслуговування будівлі, а також сприяють утворенню сирості і грибку на стіні, промерзанню і збільшенню теплопровідності конструкції стіни (порушення ДБН В.2.6-31:2006). Згідно ДБН 360-92, мінімальна відстань від будівлі до огорожі має буди 1 м; з метою відведення осадків і дотримання протипожежних вимог необхідно частково демонтувати дерев`яний помост.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПП «УПТК» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що права позивача, як власника нежитлової будівлі, було порушено, та правильно зобов`язано ПП «УПТК» усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом знесення елементів благоустрою на відстані 1,5 м від зазначеної нежитлової будівлі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Крім того, суд бере до уваги відзив позивача на касаційну скаргу, де зазначено, що оскаржувані рішення судів на час їх перегляду судом касаційної інстанції вже виконані.
Доводи касаційної скарги про те, що спір у цій справі відноситься до господарської юрисдикції є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду, як фізична особа, з позовом про зобов`язання ПП «УПТК» усунути перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном з боку ПП «УПТК», яке належить йому на праві власності, що свідчить про порушення його прав власника, як фізичної особи - громадянина, а не як підприємця. 
Крім того, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті, оскільки судом першої інстанції помилково було зроблено висновок про те, що спір між сторонами виник з приводу використання належного позивачу майна у господарській діяльності, як фізичної особи-підприємця (а. с. 141-143, т. 1).
Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Колегія суддів, вивчивши касаційну скаргу, дійшла висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України, так як ПП «УПТК» не обґрунтовує порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах.
Посилання касаційної скарги на те, що звіт про проведення візуального огляду будівельних конструкцій частини нежитлового приміщення не може бути належним доказом у справі суд не приймає до уваги, оскільки вони були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, яким наведено мотивовані висновки, а тому додаткових правових висновків судом касаційно інстанції не потребують.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо поновлення виконання рішення 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою судді Верховного Суду від 02 липня 2018 року зупинено виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 
2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, а тому у зв`язку із залишенням цього рішення без змін, його виконання необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного підприємства «УПТК» залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.
Поновити виконання заочного рішення Суворовського районного суду 
м. Одеси від 10 лютого 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян 
Н. Ю. Сакара 
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович