Ухвала
Іменем України
 
22 січня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 398/4413/18
провадження № 61-21748ск19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Олександрійська міська державна нотаріальна контора,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Головань А. М., Єгорова С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Олександрійська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Позов обґрунтовано тим, що між нею та ОСОБА_2 існує спір про право щодо спадкового майна ОСОБА_2 , придбання якого мало місце до їх спільного проживання з померлим, а також майна, придбаного в період спільного проживання та за спільні грошові кошти. Так, за період спільного проживання та за спільні кошти вона з ОСОБА_2 придбали автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 65 427,00 грн. Частина коштів на придбання автомобілю в сумі 56 822,00 грн була отримана в кредит на підставі кредитного договору з Відкритим акціонерним товариством «Надра» та сплачена в повному обсязі за період спільного проживання. Крім того, до початку спільного проживання з ОСОБА_2 , останній 21 червня 2003 року придбав за 9 985,00 грн однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за час їх спільного проживання вартість квартири значно зросла за рахунок спільних трудових доходів, а саме: було встановлено електричне опалення, зроблений капітальний ремонт квартири, замінено вікна, утеплено квартиру. На момент звернення до суду з даним позовом вартість квартири становить 200 400,00 грн. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до Олександрійської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено, роз`яснено про необхідність звернення до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Вказує на те, що брат її співмешканця - відповідач у справі її права на спадкове майно не визнає, хоча участі у догляді за братом не приймав, медикаменти за час хвороби останнього не купував. Вона особисто за свої кошти провела ритуал поховання ОСОБА_2 , а відповідач лише купив костюм для покійного. Встановлення юридичного факту необхідно для отримання спадкового майна після смерті ОСОБА_2 в першу чергу спадкування за законом.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в період з 2005 року до дня смерті ОСОБА_2 , а саме -28 березня 2018 року.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року  скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.
Апеляційний суд дійшов такого висновку з огляду на те, що суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема в частині доведення обставин наявності у позивача та спадкодавця взаємних немайнових та майнових прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, а також того, що спадкове майно було набуте та поліпшене за безпосередньої участі ОСОБА_1 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у грудні 2019 року звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року залишено без руху касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 для усунення виявлених недоліків до 13 січня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику сплатити судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 1 409,60 грн.
 
У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція від 26 грудня 2019 року № 14 про сплату судового збору у розмірі 1 409,60 грн.
 
Отже недоліки касаційної скарги усунуто, разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
 
Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 06 квітня 2018 року № 99, ОСОБА_2 , до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент його смерті за вищевказаною адресою ніхто більше не був зареєстрований.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2003 року та на автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , що належав спадкодавцю відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулися позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи.
Державним нотаріусом було роз`яснено позивачу необхідність звернення до суду з метою встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом п`яти років до відкриття спадщини.
У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу.
Відповідно до частини першої та другої статті 21 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України).
Разом з тим, відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Отже, про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши, що з пояснень свідків не можливо встановити обставини участі позивача коштами у поліпшенні нерухомого майна, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.
 
Доводи касаційної скарги стосовно того, що формальне перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 1995 року, який розірвано заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року, не є підставою для відмови в задоволенні позову не приймаються судом до уваги, оскільки апеляційним судом зроблено правильний висновок, що дана обставина виключає можливість встановлення факту спільного проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що доводи ОСОБА_1 про те, що фактично її шлюбні відносини з ОСОБА_4 припинились у 1999 році не мають правового значення для вирішення питання у цьому спорі. 
Посилання заявника у скарзі на те, що апеляційний суд не врахував наявність у матеріалах справи акту Комунального підприємства «Житлогосп», світлин, договору про надання водопостачання квартири, запрошення на весілля, що підтверджують факт спільного проживання її з ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
 
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Олександрійська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року  відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик