Справа № 372/1665/18                                                                                                                          Головуючий в суді І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22ц-824/1355/20                                                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2020 року                                                                                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування, розпорядження майном та вселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25 грудня 2008 року між банком та ТОВ «Експотрейд» укладено кредитний договір № 871, за умовами якого банк надав товариству кредит у розмірі 2 500 000,00 грн., зі строком повернення до 14 липня 2009, та з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 25 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки нерухомого майна, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
23 липня 2013 року у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вказану квартиру. 
У подальшому, 21 березня 2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області видано постанову № 39666089 про передачу майна у рахунок погашення боргу та 27 березня 2017 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про придбання ПАТ «Державний ощадний банк України» цієї квартири.
Вказує, що відповідачка ОСОБА_1 перешкоджає банку користуватися належною йому на праві власності квартирою, відмовляється добровільно звільнити це житло, тому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження цим нерухомим майном шляхом вселення ПАТ «Державний ощадний банк Україна» в особі заступника начальника управління реструктуризації заборгованості та стягнення філії ГУ по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» Кулініча О.В. до спірної квартири та стягнути з відповідачки на користь банку судові витрати. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ «Державний ощадбанк України» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що місцевий суд належним чином не дослідив усі обставини справи, та не врахував, що відповідачка систематично порушує право власності та користування спірною квартирою, не допускає представників банку до цього житла, через що вважає  відмову у задоволенні позову необґрунтованою.
У свою чергу, ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції та зокрема посилається на те, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували позовні вимоги банку, зокрема щодо факту порушення відповідачкою будь-яких прав позивача та створення нею перешкод у користуванні банком спірною квартирою, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Експотрейд» укладено кредитний договір № 871 та договір кредитної лінії № 872, за умовами яких банк надав товариству кредит у розмірі 2 500 000, 00 грн. зі строком повернення до 14 липня 2009 року. 
У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами 25 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки нерухомого майна № 169, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
23 липня 2013 року у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вказану квартиру. 
У подальшому, 21 березня 2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області видано постанову № 39666089 про передачу майна у рахунок погашення боргу та 27 березня 2017 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про придбання ПАТ «Державний ощадний банк України» цієї квартири.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином з`ясував усі обставини справи та перевірив їх доказами, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів створення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, в результаті чого позивач не має вільного доступу до неї, а позовні вимоги в частині вселення не ґрунтуються на вимогах закону, а тому ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про вселення іншої особи до квартири, в якій проживає відповідачка, до вирішення питання про її виселення призведе до втручання у право відповідачки на повагу до приватного і сімейного життя, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.
Посилання апелянта на те, що банк є власником спірної квартири і проживання відповідачки у ній порушує право володіння і користування позивачем цим майном, колегія судді вважає формальними і такими, що неповною мірою ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів наявності у заступника начальника управління реструктуризації заборгованості та стягнення філії ГУ по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» Кулініча О.В. права на заселення та користування спірною квартирою.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував, тому не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справи і впливають на суть ухваленого рішення та підстав, передбачених ст. 376 ЦПК, для скасування цього рішення  та ухвалення нового або його зміни під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: