ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 лютого 2020 року
м. Харків

справа № 632/1809/19
провадження № 22-ц/818/1282/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком», Первомайська районна державна Адміністрація Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком», Первомайської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсним внесення до статутного фонду товариства земельної частки (паю), визнання недійсним запису про внесення змін до сертифікату, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Росоха А.В., в місті Первомайський Харківської області, -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком», Первомайської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсним внесення до статутного фонду товариства земельної частки (паю), визнання недійсним запису про внесення змін до сертифікату, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути на користь позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначає, що він не є учасником товариства, а є спадкоємцем майна колишнього засновника товариства ОСОБА_2 , яка померла та не є учасником ТОВ «Агроком». Вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку саме цивільного, а не господарського судочинства.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» надало відзив на апеляційну скаргу, просило залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року – без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору є корпоративні права учасника товариства, тому справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 4, ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком», Первомайської районної державної адміністрації Харківської області. При цьому посилався на те, що його мати ОСОБА_2 зазначена засновником ТОВ «Агроком». ЇЇ внесок до статутного фонду товариства – це належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай). Вважає, що зазначений сертифікат був внесений до статутного фонду ТОВ «Агроком» без відома його матері. Оскільки наразі його мати померла, він звернувся з позовом, в якому просив:
1)визнати недійсним частково установчий договір та Статут ТОВ «Агроком», що стосується визнання його матері ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнати внесення земельної частки (паю) серія ХР №0089901 до статутного фонду товариства незаконним;
2)визнати незаконним запис, внесений у сертифікат серії ХР №0089901 та Книгу реєстрації сертифікатів про зміну власника з фізичної особи – ОСОБА_2 на юридичну особу - ТОВ «Агроком», зроблений Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області 07.02.2005 року.
3)визнати незаконним Розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області №18 від 23.01.2012 року;
4)визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія ЯК №249489 від 18.06.2012 року, виданий ТОВ «Агроком», на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 6324581000:15:000:0024;
5)визнати недійсним та скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18.06.2012 року №632450002000001.
Таким чином предметом спірних правовідносин фактично є корпоративні права учасника товариства, що оспорюється його правонаступником.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. Тобто незалежно від суб`єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.
Згідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Матеріали справи свідчать про те, що у справі, що розглядається, відсутні правовідносини щодо права цивільного, оскільки ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання частково недійсним установчого договору та Статуту ТОВ «Агроком», визнання внесення земельної частки (паю) до статутного фонду товариства незаконним, визнання недійсним запису про внесення змін до сертифікату, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. 
Тобто предметом позовних вимог є корпоративні та похідні від них позовні вимоги.
Жодних вимог на захист своїх цивільних прав позивачем не заявлено.
Висновок суду першої інстанції про те, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Посилання апелянта на розподіл судових витрат не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за результатами розгляду позовної заяви по суті заявлених вимог. Наразі розглянуто процесуальне питання. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.02.2020 року.