ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2050/19 пров. № 857/12950/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання дій протиправним, зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доплати до пенсії (суддя суду І інстанції: Махаринець Д.Є., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.10.2019р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 23.10.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

23.08.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо відмови у нарахуванні та виплаті їй відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації за втрату частини доходів (доплати до пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати доплати до пенсії, яка була нарахована у квітні 2012 році на суму доплати до пенсії 11249 грн. 23 коп.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати доплати до пенсії за період з квітня 2012 році по вересень 2017 року на суму доплати до пенсії 11249 грн. 23 коп. (а.с.4-7).

          Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.1-2).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована у травні 2012 році, на виконання постанови Зарічненського районного суду Рівненської обл. від 13.10.2011р. у справі № 2а-2868/11, на суму 11249 грн. 23 коп., і виплачена у листопаді 2017 року; зобов`язано пенсійний орган нарахувати ОСОБА_2 компенсацію згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 11249 грн. 23 коп., та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії (а.с.31-35).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Рівненській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.40-42).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, позивач пропустила строк звернення до суду, при цьому не надала належних доказів наявності поважних причин пропуску такого строку.
Виплата нарахованих пенсійних виплат по рішеннях суду, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами, відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, а тому ГУ ПФ України в Рівненській обл. є неналежним відповідачем по справі.
Судом першої інстанції не з`ясовані обставини виплати позивачу коштів за рішеннями суддів, оскільки останні виплачувалися відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою. 
Вважає вимогу щодо компенсації втрати частини пенсії видами цивільно-правової відповідальності, яка встановлюється за порушення зобов`язань та не може бути застосована у сфері пенсійного законодавства.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, постановою Зарічненського районного суду Рівненської обл. від 13.10.2011р. у справі № 2а-2868/11, що набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано Управління ПФ України в Зарічненському районі Рівненської обл. провести нарахування та виплачувати ОСОБА_1 доплату до пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні добровільного гарантованого відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат з 25.01.2011р. по 22.07.2011р., з урахуванням виплачених сум (а.с.13-14).
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2012р. апеляційну скаргу Управління ПФ України в Зарічненському районі Рівненської обл. залишено без задоволення, а постанову Зарічненського районного суду Рівненської обл. від 13.10.2011р. у справі № 2а-2868/11 - без змін (а.с.15 і на звороті). 

На виконання рішення суду пенсійним органом здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачеві у квітні 2012 року в сумі 11249 грн. 23 коп., а фактичну виплату пенсії, що не заперечувалось відповідачем, здійснено у листопаді 2017 року (а.с.10).
08.08.2019р. позивач звернулася до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати доплати до пенсії згідно постанови Зарічненського районного суду Рівненської обл. від 13.10.2011р. у справі № 2а-2868/11.
Листом № 1521/02-9 від 14.08.2019р. відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл. повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації. 
Таку відмову обґрунтовує тим, що на виконання судового рішення пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача та нараховано кошти в сумі 11249 грн. 23 коп. Сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивача, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України (а.с.12).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна виплата сум пенсії відбулася через неправомірне нарахування пенсії пенсійним органом, що встановлено постановою Зарічненського районного суду Рівненської обл. від 13.10.2011р. у справі № 2а-2868/11, тобто, з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. За таких умов позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати
Також правові підстави для залишення заявленого позову без розгляду є відсутніми.

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.
          
Розглядувані правовідносини регулюються Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що основною умовою для виплати особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії) 
При цьому, компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем доплати до пенсії, що носило триваючий характер.
Таким чином, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування відповідного доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, відмова пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за рішенням суду, викладена у листі № 1521/02-9 від 14.08.2019р., прийнята відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що пенсійний орган є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФ України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФ України.
Відповідно до ч.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затв. постановою КМ України № 215 від 15.04.2015р., казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку обслуговує кошти фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, інших клієнтів та кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Звідси, орган державного казначейської служби є лише фінансовою установою, через яку здійснюється фінансування пенсійних виплат.

Щодо посилань апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
З огляду на зазначене, та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Отже, в розглядуваній категорії справи строк звернення позивача до суду не обмежується будь-яким встановлений законом терміном.

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , виданої Акціонерним товариство Комерційним банком «ПриватБанк», на виконання рішення суду пенсійним органом здійснено фактичну виплату перерахованої пенсії у листопаді 2017 році, хоча відповідний перерахунок пенсії проведено в квітні 2012 року на суму 11249 грн. 23 коп.
Таким чином, пенсійним органом порушено встановлені строки виплати нарахованої ОСОБА_1 доплати до пенсії (доходу), яка підлягала виплаті відповідно до рішення суду.

Щодо тверджень відповідача про те, що виплату суми заборгованості позивачу проведено відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави з виконання судових рішень» та постанови КМ України № 440 від 03.09.2014р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», якими передбачено інший механізм відшкодування Державною казначейською службою України коштів за рішенням суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні відносини не охоплюються дією зазначених нормативно-правових актів, оскільки предметом спору у розглядуваній справі є протиправність дій пенсійного органу щодо ненарахування компенсації на суму нарахованої, але несвоєчасно виплаченої доплати до пенсії. 

Разом з тим, обов`язок пенсійного органу щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (доходу) передбачений чинним законодавством, а тому протиправність дій щодо невиконання встановленого законом обов`язку не може бути видом цивільно-правової відповідальності та регулюватися нормами Цивільного кодексу України. 
Колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 20.02.2018р. у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018р. у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018р. у справі № 521/940/17, від 05.10.2018р. у справі № 127/829/17, від 12.02.2019р. у справі № 814/1428/18, від 14.05.2019р. у справі № 804/2994/18 та від 08.08.2019р. у справі № 638/19990/16-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

          Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у вказаних спосіб.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2019р. в адміністративній справі № 460/2050/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного судового рішення: 19.02.2020р.