ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.001238 пров. № 857/12658/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
представника позивача                                          Штинди О.В.,   
представника відповідача                                      Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Гуликом А.Г.; складене у повному обсязі 11 жовтня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.001238 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертрейд Компані» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У березні та травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Овертрейд Компані» (далі - ТОВ «Овертрейд Компані», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовами (які надалі були об`єднані в одне провадження) та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними і скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів: 
№UА209000/2019/200125/2 від 01.02.2019, №UА209000/2019/200155/2 від 06.02.2019, №UА209000/2019/200164/2 від 07.02.2019, №UА209000/2019/200162/2 від 07.02.2019, №UА209000/2019/200166/2 від 07.02.2019, №UА209000/2019/200165/2 від 07.02.2019, №UА209000/2019/200167/2 від 08.02.2019, №UА209000/2019/200200/2 від 14.02.2019, №UА209000/2019/200204/2 від 15.02.2019, №UА209000/2019/200207/2 від 16.02.2019, №UА209000/2019/200206/2 від 16.02.2019, №UА209000/2019/200231/2 від 19.02.2019, №UА209000/2019/200253/2 від 21.02.2019, №UА209000/2019/200242/2 від 20.02.2019, №UА209000/2019/200258/2 від 23.02.2019, №UА209000/2019/200273/2 від 25.02.2019, №UА209000/2019/200262/2 від 25.02.2019, №UА209000/2019/200285/2 від 26.02.2019, №UА209000/2019/200290/2 від 27.02.2019, №UА209000/2019/200292/2 від 28.02.2019, №UA209000/2019/200297/2 від 01.03.2019, №UA209000/2019/200327/2 від 05.03.2019, №UA209000/2019/200329/2 від 05.03.2019, №UA209000/2019/200326/2 від 05.03.2019, №UA209000/2019/200330/2 від 05.03.2019, №UA209000/2019/200333/2 від 06.03.2019, №UA209000/2019/200338/2 від 07.03.2019, №UA209000/2019/200346/2 від 11.03.2019, №UA209000/2019/200352/2 від 11.03.2019, №UA209000/2019/200385/2 від 15.03.2019, №UA209000/2019/200386/2 від 15.03.2019, №UA209000/2019/200394/2 від 18.03.2019, №UA209000/2019/200395/2 від 18.03.2019, №UA209000/2019/200391/2 від 18.03.2019, №UA209000/2019/200396/2 від 18.03.2019, №UA209000/2019/200413/2 від 20.03.2019, №UA209000/2019/200421/2 від 21.03.2019, №UA209000/2019/200428/2 від 22.03.2019, №UA209000/2019/200441/2 від 25.03.2019, №UA209000/2019/200437/2 від 25.03.2019, №UA209000/2019/200454/2 від 27.03.2019, №UA209000/2019/200493/2 від 03.04.2019, №UA209000/2019/200494/2 від 03.04.2019, №UA209000/2019/200504/2 від 05.04.2019, №UA209000/2019/200508/2 від 08.04.2019, №UA209000/2019/200513/2 від 08.04.2019, №UA209000/2019/200532/2 від 10.04.2019, №UA209000/2019/200530/2 від 09.04.2019, №UA209000/2019/200533/2 від 10.04.2019, №UA209000/2019/200555/2 від 15.04.2019, №UA209000/2019/200554/2 від 15.04.2019, №UA209000/2019/200556/2 від 15.04.2019, №UA209000/2019/200575/2 від 16.04.2019, №UA209000/2019/200590/2 від 19.04.2019, №UA209000/2019/200601/2 від 22.04.2019, №UA209000/2019/200600/2 від 22.04.2019, №UA209000/2019/200602/2 від 22.04.2019, №UA209000/2019/200607/2 від 23.04.2019, №UA209000/2019/200608/2 від 23.04.2019, №UA209000/2019/200619/2 від 24.04.2019, №UA209000/2019/200623/2 від 25.04.2019, №UA209000/2019/200628/2 від 26.04.2019, №UA209000/2019/200629/2 від 26.04.2019, №UA209000/2019/200641/2 від 02.05.2019, №UA209000/2019/200659/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200642/2 від 02.05.2019, №UA209000/2019/200640/2 від 02.05.2019,  №UA209000/2019/200643/2 від 02.05.2019, №UA209000/2019/200658/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200662/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200660/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200655/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200656/2 від 03.05.2019, №UA209000/2019/200683/2 від 07.05.2019, №UA209000/2019/200680/2 від 07.05.2019, №UA209000/2019/200682/2 від 07.05.2019, №UA209000/2019/200681/2 від 07.05.2019, №UA209000/2019/200686/2 від 08.05.2019, №UA209000/2019/200697/2 від 10.05.2019, №UA209000/2019/200699/2 від 10.05.2019, №UA209000/2019/200702/2 від 10.05.2019, №UA209000/2019/200700/2 від 10.05.2019, №UA209000/2019/200708/2 від 11.05.2019, №UA209000/2019/200709/2 від 11.05.2019, №UA209000/2019/200720/2 від 13.05.2019, №UA209000/2019/200723/2 від 14.05.2019, №UA209000/2019/200724/2 від 14.05.2019, №UA209000/2019/200726/2 від 14.05.2019, №UA209000/2019/200743/2 від 15.05.2019, №UA209000/2019/200744/2 від 15.05.2019, №UA209000/2019/200753/2 від 16.05.2019, №UA209000/2019/200752/2 від 16.05.2019, №UA209000/2019/200751/2 від 16.05.2019, №UA209000/2019/200754/2 від 17.05.2019, №UA209000/2019/200765/2 від 20.05.2019, №UA209000/2019/200777/2 від 21.05.2019, №UA209000/2019/200790/2 від 22.05.2019, №UA209000/2019/200797/2 від 22.05.2019, №UA209000/2019/200799/2 від 23.05.2019, №UA209000/2019/200801/2 від 23.05.2019, №UA209000/2019/200841/2 від 28.05.2019, №UA209000/2019/200853/2 від 29.05.2019, №UA209000/2019/200864/2 від 30.05.2019, №UA209000/2019/200868/2 від 31.05.2019, №UA209000/2019/200869/2 від 31.05.2019, №UA209000/2019/200888/2 від 03.06.2019, №UA209000/2019/200889/2 від 03.06.2019,  №UA209000/2019/200899/2 від 04.06.2019, №UA209000/2019/200914/2 від 07.06.2019, №UA209000/2019/200915/2 від 07.06.2019, №UA209000/2019/200928/2 від 10.06.2019, №UA209000/2019/200927/2 від 10.06.2019, №UA209000/2019/200943/2 від 11.06.2019, №UA209000/2019/200945/2 від 11.06.2019, №UA209000/2019/200942/2 від 11.06.2019, №UA209000/2019/200944/2 від 11.06.2019, №UA209000/2019/200949/2 від 12.06.2019, №UA209000/2019/200955/2 від 13.06.2019, №UA209000/2019/200956/2 від 13.06.2019, №UA209000/2019/200979/2 від 18.06.2019, №UA209000/2019/200980/2 від 18.06.2019, №UA209000/2019/200981/2 від 18.06.2019, №UA209000/2019/200990/2 від 19.06.2019, №UA209000/2019/200991/2 від 19.06.2019, №UA209000/2019/200992/2 від 19.06.2019, №UA209000/2019/201003/2 від 21.06.2019, №UA209000/2019/201017/2 від 24.06.2019, №UA209000/2019/201019/2 від 24.06.2019, №UA209000/2019/201020/2 від 24.06.2019, №UA209000/2019/201029/2 від 25.06.2019, №UA209000/2019/201033/2 від 26.06.2019, №UA209000/2019/201034/2 від 26.06.2019, №UA209000/2019/201038/2   від   27.06.2019 (далі - Рішення про коригування митної вартості товарів).
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що разом з митними деклараціями, а також на електронні вимоги митного органу Товариством було подано відповідачу належний і достатній пакет документів на підтвердження повноти та достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), передбаченим статтею 58 Митного кодексу України (далі - МК України), подавши при цьому документи за переліком статті 53 МК України.
Розглянувши подані Товариством документи, відповідач безпідставно пред`явив вимогу додатково надати документи, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, у яких дійшов висновку, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та згідно умов, зазначених у статті 53 МК України, й необґрунтовано і безпідставно скоригував митну вартість товарів.
Вказані рішення прийняті без дотримання вимог частини другої статті 55 МК України та пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, зокрема за відсутності пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У цих рішеннях відсутнє й обґрунтування того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що сукупно викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а додаткові документи витребувано митницею без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, також не було викладено обов`язкового обґрунтованого сумніву в правильності визначення Товариством митної вартості товарів, що виключає можливість законного витребування ним додаткових документів, а також вчиняти подальші дії з коригування митної вартості товарів. Викладені у рішеннях обставини, як-от: неможливість ідентифікувати платіжні документи тощо, є формальними, несуттєвими та такими, що не впливають на числове значення задекларованої Товариством митної вартості товару, а митним органом жодним чином не зазначено яким чином це впливає на правильність визначення митної вартості. Також було порушено процедуру застосування другорядних методів; зокрема зазначено, що проведено консультації з декларантом згідно статті 57 МК України, хоча таких насправді проведено не було.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм матеріального права; за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого вказане рішення повинне бути скасоване. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами опрацювання інформації, що містилася у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, було встановлено окремі недоліки, невідповідності та неповноту наданих документів (зокрема, деякі документи СМR, фактури містили недоліки, висновки експерта стосувалися іншої партії товарів, а опис товару, що міститься у товаросупровідних документах є надто узагальненим; у деяких випадках відсутні прайс-листи), у зв`язку з чим декларанту було надіслано вимогу про надання додаткових документів відповідно до статті 53 МК України. На запит митного органу декларант не надав усіх документів, роз`яснень щодо розбіжностей у реквізитах оплати декларантом, при тому, що надані платіжні документи неможливо було ідентифікувати - є посилання на контракт, а тому не можуть бути ідентифіковані з якою-небудь партією товару та засвідчити його вартість; у деяких видаткових накладних вартість товару була нижчою від митної вартості з урахуванням податків. Відтак, митним органом правомірно, відповідно до митних декларацій, які слугували джерелом інформації для коригування митної вартості, було прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості. При цьому, в кожному з оскаржуваних рішень вказано законну підставу для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що ні законодавство, ні судова практика Верховного Суду не містять зобов`язання щодо визначення у спірних рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості. 
З покликанням на ухвалу Верховного Суду від 07.09.2018 у справі № 815/5780/17 апелянт вказав, що вимога про скасування рішення про коригування митної вартості відноситься до вимог майнового характеру, при цьому ціна позову визначається із суми митних платежів, доплачених декларантом за наслідками коригування митної вартості товарів. Максимальний розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, становить 19 210 грн, проте суд першої інстанції вирішив стягнути з Львівської митниці ДФС судовий збір у більшому розмірі, ніж підлягав при поданні позовної заяви.

ТОВ «Овертрейд Компані» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало, що не погоджується із цією апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказало, що більша частина апеляційної скарги - це викладення вже наявної в матеріалах справи інформації та продубльовано обставини справи, що раніше вказувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву та поясненнях. Проте, відповідач не зазначає, яким конкретно фактичним обставинам справи, на його думку, суд першої інстанції не надав правової оцінки та як це могло вплинути на правильність вирішення судом спору. Вважає, що всі рішення відповідача є формальними, прийнятими з порушеннями норм митного законодавства та не відповідають вимогам до змісту таких рішень, що вірно було встановлено судом першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги видно, що обґрунтування відповідачем неправильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом зводиться до посилання на обставини, які не стосуються числових значень ціни імпортованих позивачем товарів, тобто предмету контролю правильності визначення митної вартості товарів. Щодо доводів відповідача про недоліки у заповненні граф СМR та інших документів, які не містять числових значень, то таке ніяк не впливає на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів, яка однозначно та безсумнівно підтверджується поданими документами. 
Всупереч приписам пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості обґрунтування відповідача застосування митних декларацій як джерел інформації для коригування митної вартості товарів відповідачем зведено лише до зазначення їх номеру та дати, проте не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Зазначило, що Товариством було надано всі, передбачені пунктами 2 та 3 статті 53 МК України документи, а тому доводи відповідача щодо неповноти цих документів є безпідставними, як і того, що у документах не вказано ступінь зносу товару. Крім того, відповідачем не було враховано додатків до контракту, як і того, що платіжними документами здійснювалась оплата за фактом поставок та отримання покупцем кількох партій товарів та основі кількох інвойсів. Також безпідставними є покликання апелянта на недоліки висновку експерта, оскільки такий висновок будується на ціновій пропозиції товарів європейського походження, а не китайського. 

За клопотанням представника відповідача судом було проведено заміну первинного відповідача - Львівську митницю ДФС її правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі контракту 27.04.2018 № 2704-2018 Товариство придбало у PROFIT TRADE GROUP S.R.O. (Словацька республіка) товари (одяг вживаний, текстильні вироби вживані, взуття вживане).
За умовами контракту номенклатура товару, кількість, асортимент, ціна вказуються в розрахунку (інвойсі) на кожну партію товару. Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом відповідно до умов міжнародної торгівлі ІNCOTERMS. Додатком до цього контракту визначено, що товар відвантажується на умовах післяплати.

На виконання вимог МК України, з метою митного оформлення придбаних партій товарів, згідно з інвойсами на кожну партію товарів, для підтвердження їх митної вартості, визначеної за першим методом, позивач подав до митного органу митні декларації разом з документами на підтвердження заявленої митної вартості згідно з вимогами статті 53 МК України - інвойси, автотранспортні накладні, зовнішньоекономічний контракт з додатками до нього, висновки експерта про якісні та вартісні характеристики товарів, митні декларації країни відправлення, платіжні документи, прайс-листи.
Заявлена позивачем вартість товару в розмірі: 1,20 долара США щодо товару - одяг вживаний несортований, текстильні вироби вживані несортовані, 1,32 долара США - сортовані, 1,22 долара США - взуття вживане, за кілограм товару.
Така ціна визначалася декларантом за ціною придбання на підставі положень контракту, інвойсів та була відображена у митних деклараціях країни відправлення.
Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів. 

За результатами розгляду поданих позивачем митних декларацій митний орган надіслав Товариству електронні вимоги з проханням відповідно до частин третьої - четвертої МК України надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

На ці вимоги Товариство надало митному органу додаткові документи, зокрема: копії митних декларацій країни відправлення, банківських платіжних документів, видаткових накладних, автотранспортних накладних, прайс-листів, висновку експерта про якісні та вартісні характеристики товарів № 19/1/016 від 22.01.2019 тощо.

Розглянувши додатково подані документи, митний орган прийняв картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів, якими скоригував вартість товарів до 1,4401 долара США за кілограм товару.

Не погоджуючись із вказаними Рішеннями про коригування митної вартості товарів та вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а відповідач не довів належними доказами обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості імпортованого товару за цінами, що визначені згідно із контрактом на придбання цього товару. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, а основні документи містять усі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті ст 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
При цьому, митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.
Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.
Разом з тим, відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). 
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. 
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право зокрема:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. 
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. 
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. 
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод (стаття 64 МК України).

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Тобто, згідно норм МК України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 висловив правову позицію про те, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

А наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
А відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 (провадження № К/9901/59766/18).

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, (графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості») посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Всупереч цьому, у графах 33 рішень «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», джерелом інформації для коригування митної вартості вказані лише номери і дати митних декларацій: МД UА № 209180/2019/2263 від 16.01.2019 (рішення за лютий 2019 року); МД UА № 209180/2019/2263 від 16.01.2019, МД UА № 209150/2019/004187 від 15.03.2019, МД UА № 205090/2019/38453 від 18.03.2019, МД UА № 408150/2019/5438 від 13.03.2019 (рішення за березень 2019 року); МД UА № 209140/2019/132276 від 15.04.2019, МД UА №209150/2019/007773 від 14.05.2019, МД UА № 209150/2019/002933 від 26.02.2019 (рішення за квітень 2019 року), МД UА № 209140/2019/132276 від 15.04.2019, МД UА №209150/2019/007773 від 14.05.2019, МД UА № 209150/2019/002933 від 26.02.2019 (рішення за травень 2019 року), МД UА № 209140/2019/132276 від 15.04.2019, МД UА №209150/2019/007773 від 14.05.2019, МД UА № 209150/2019/002933 від 26.02.2019, МД UА № 209140/2019/154266 від 25.06.2019 (рішення за червень 2019 року).

Тобто, ці рішення не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 55 МК України та Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 вказав, що сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Крім того, у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України - прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на зазначене, формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення (зокрема, митних декларацій, на які покликався відповідач в оскаржуваних рішеннях і які були використані ним як джерело інформації для здійснення коригування) не може розцінюватися як заниження останнім митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за визначеним в декларації митної вартості основним методом та достатнім доказом для обґрунтування скоригованого Відповідачем значення митної вартості.
У постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 суд вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що в фактурі відсутні відомості, щодо оплати умов поставки товару відповідно до п. 3.1 контракту, колегія суддів зазначає, що у постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Також не може були обґрунтуванням неправильності визначення позивачем заявленої митної вартості покликання на недоліки у заповненні граф CMR, які не містять числових значень, оскільки це ніяк не впливає на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів, позаяк така підтверджується поданими відповідно до вимог статті 53 МК України документами.

При цьому судом не встановлено яким чином це може вплинути на правильність визначеної митної вартості імпортованого товару та/або унеможливить її визначення за основним методом. Загалом посилання митного органу на встановлені невідповідності числових обставин не може бути належною, достатньою та законною підставою для коригування митної вартості товарів, визначеної позивачем за основним методом.

З приводу покликань апелянта на розбіжності у валюті, ціні платежу, реквізитах банківської установи колегія суддів зазначає, що такі зроблено без урахування додатків до контракту № 14 від 25.04.2019, № 3 від 16.07.2018, № 4 від 20.11.2018, якими ці питання урегульовано, в т.ч. і оплата одним документом за декілька партій товару, відтак покликання на неможливість їх ідентифікувати з якоюсь партією товарів не може свідчити про неналежність цих документів, так як згідно домовленості між позивачем та PROFIT TRADE GROUP s.r.o., така оплата здійснюється по факту поставок кількох партій товарів на основі кількох інвойсів. Вид оплати - післяплата, авансових платежів не передбачено.

Щодо зауважень до платіжних документів через неможливість ідентифікувати платіжні документи, то згідно наданих позивачем банківських платіжних документів призначення платежу: PAYMENT FOR USED CLOTHES AND SHOES DUE TO THE CONTRACT 2704-2018 DD 27.04.2018 (оплата за вживані одяг та взуття за контрактом 2704-2018 від 27.04.2018). Також позивач надав до суду документ № 2101-246 від 27.03.2019 від ПАТ «ОКСІ БАНК» з роз`ясненнями щодо механізму транскордонних переказів коштів через кореспондентський рахунок банку в іноземній валюті, відкритий в іншому банку. Тому твердження Відповідача про платіжні документи як заявки на закупівлю валюти є необгрунтованим та безпідставним. А щодо неможливості 
Наявна у справі бухгалтерська звірка підтверджує отримання продавцем PROFIT TRADE GROUP s.r.o. факт отримання від позивача грошових коштів за товар згідно контракту № 2704-2018 від 27.04.2018 у квітні - червні 2019 року. 
А ціна придбаного позивачем товару відповідає ціні, вказаній в прайс-листі продавця товару, який також надався відповідачу. 

Безпідставними є й покликання на незазначення ступеня зносу товару, оскільки такий вказувався як у митних деклараціях (гр. 31), сертифікатах дезінфекції, сертифікатах якості, так і у рішеннях про коригування митної вартості товарів (гр. 26).

З приводу умов поставки колегія суддів зазначає, що усі інвойси містять умови поставки - «DAP» Lviv» («поставка в місце призначення»), що згідно ІНКОТЕРМС-2010 означає те, що контрагент-нерезидент несе усі витрати до моменту передачі товару позивачу, а останній несе обов`язок по оплаті такої поставки з моменту здійснення такої.

Встановлено, що висновок експерта про якісні та вартісні характеристики товарів складався експертом без огляду майна через те, що Відповідач сам визнав, що товар є «секонд-хендом», код УКТЗЕД товарів (63090000), який є незмінним за всіма його партіями, такий код митним органом під сумнів не ставився, як і ступінь зносу товару (до 25%), а сумнівів щодо цього, як і типу товару у відповідача не виникало; висновок здійснено на ціновій пропозиції товарів європейського (а не китайського) походження.

З приводу того, що суд першої інстанції стягнув з Львівської митниці ДФС судовий збір у більшому розмірі, ніж той підлягав сплаті при поданні позовної заяви, колегія суддів зазначає таке. Апелянт не врахував того, що до суду був поданий не один позов, а декілька, які надалі були об`єднані в одне провадження, і розрахунок суми судового збору та його сплата здійснювались позивачем згідно з вимогами КАС України за кожен позов окремо.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то такі висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 таке не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що подані до митного оформлення документи сукупно дають змогу ідентифікувати спірні товарні партії та містять достатні відомості про складові їх митної вартості. А зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими, як і висновки про ненадання позивачем всіх необхідних додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатніми для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Крім того, варто зауважити, що митним органом було порушено процедуру застосування другорядних методів; зокрема зазначено, що проведено консультації з декларантом згідно статті 57 МК України, хоча таких насправді проведено не було і жодних підтверджень на спростування цих аргументів відповідачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписами частини другої статті 77 КАС України, не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості імпортованого товару; інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, а надані позивачем документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.001238 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 28 лютого 2020 року.