ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/676/20 Справа № 204/1890/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИЛА: 

ПАТ КБ «Приватбанк» у березні 2014 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором /а.с. 2-4/.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 листопада 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов`язки системно не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2014 року утворилась заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 листопада 2006 року станом на 28.02.2014 року у розмірі 18 253 грн. 43 коп., з яких: заборгованість за кредитом — 5 355,76 грн.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом — 6 883,41 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом — 4 668,86 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 845,40 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с. 40-41/.
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2014 року (а.с. 48-50).
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2019 року вищевказану заяву залишено без задоволення (а.с. 57-58).
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано пропуск банком позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 61-63/.
АТ КБ «ПриватБанк» надало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 листопада 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору  ОСОБА_1  отримала від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с. 10/.
Укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не заперечувалось, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення кредитних зобов`язань відповідача перед банком.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 7 000 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У порушення умов кредитного договору від 07 листопада 2006 року, позичальник свої зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 18 253,43 грн., з яких 5 355,76 грн. – заборгованість за кредитом, 6 883,41 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 668,86 грн. – заборгованість за комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) – 845,40 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останнє внесення грошових коштів позичальником в рахунок погашення заборгованості було здійснено 25 листопада 2008 року у розмірі 7,23 грн., будь-якого іншого внесення коштів в рахунок погашення заборгованості особисто позичальником та з його волі здійснено не було, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості /а.с. 5-9/.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, з 30 грудня 2008 року виникло прострочення заборгованості за кредитом, тобто з цього моменту у банку виникло право на захист свого порушеного права.
З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з даним позовом лише 25 березня 2014 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи було здійснено в заочному порядку. 
У заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції відповідач посилалася на неналежність її повідомлення про час і місце розгляду справи судом та неможливість у зв`язку з цим заявити про пропуск банком строку позовної давності за вимогами про стягнення боргу. Те саме нею було зазначено і у апеляційній скарзі.
ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.
Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Проте, матеріали справи не містять будь-якого доказу на підтвердження повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Таким чином, суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п`ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-59цс18.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звертаючись з апеляційною скаргою просить суд про застосування строку позовної давності. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.
Щодо доводів банку відносно строку дії картки колегія суддів не може їх прийняти до уваги, оскільки перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після виникнення обставин, які порушили право позивача, у даному випадку на наступний день після останнього внесення платежу в рахунок погашення заборгованості, тоді як строк дії картки лише є строком в межах якого позичальник має можливість користуватись кредитним лімітом, встановленому на платіжній картці.
Будь-яких інших доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідачем у період з 30 грудня 2008 року по день подання позову банком надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені банком позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 365,40 грн., сплачений за подання апеляційної скарги.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року – скасувати.        
В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 365,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                                         М.О. Макаров