Єдиний унікальний номер 243/5580/18
Номер провадження 22-ц/804/276/20 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
21 січня 2020 року                                                                                                    м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Будулуци М.С.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/5580/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року (суддя Пронін С.Г., рішення ухвалено в приміщенні суду в місті Слов`янськ Донецької області, повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (далі – ПрАТ «Концерн Стирол») про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Свої вимоги обґрунтував тим, що він працював водієм в ПрАТ «Концерн Стирол» та 27 листопада 2017 року був звільнений за скороченням штату на підставі частини 1 статті 40 КЗпП України. На день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року по день звільнення в розмірі 40 283,89 грн, яку не сплатив до теперішнього часу. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 40 283,89 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 4 705,04 грн.
Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» при виплаті ОСОБА_1 заробітної плати у сумі 4 705, 04 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь держави судовий збір у сумі 82,32 грн. 

Із вказаним рішенням суду не погодилось Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 4 705,04 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначив, що судом першої інстанції не була врахована інформація, надана ним в додаткових поясненнях, в яких, зокрема, вказувалось, що надана відповідачем інформаційна довідка ПФУ за формою ОК-7 від 03.10.2018 року на даний час не в повній мірі відображає інформацію щодо нарахувань за 2017 рік. У зв`язку з цим відповідачем разом із вказаними додатковими поясненнями також подавалось клопотання про витребування з органу ПФУ актуальних на даний час відомостей за формою ОК-7. Проте, не витребувавши від органу ПФУ відомостей за формою ОК-7, суд першої інстанції поклався на некоректні дані, що відображені у відомостях ОК-7 станом на 03.10.2018 року, які не відповідають дійсності. Враховуючи наявність інших доказів в даній справі, сума грошових коштів, яку було нараховано позивачу за січень 2017 року, дорівнювала 2 315,72 грн. Ця ж сума нарахувань повинна була дорівнювати сумі виплат, здійснених позивачу за вказаний період. Таким чином, в даному випадку є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд помилково обчислив суму, яка на його переконання повинна бути стягнута з відповідача.
Так, у рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу за січень та листопад складає 4 705,04 грн., де 7 020,76 грн. – сума, позначена у відомостях за формою ОК - 7, датованих 03 жовтня 2018 року; а 2 315,72 грн. – сума грошових коштів, безпосередньо отриманих позивачем, що  підтверджується виписками, отриманими від установи банку, які додані до матеріалів справи. При даному обчисленні судом не враховано, що у складі суми 1 841 грн. вже відсутні будь-які обов`язкові відрахування, при тому, що в сумі коштів 7 020,76 грн., від якої її було вирахувано судом, ці відрахування присутні. В складі суми 1 841 грн. не містяться обов`язкові відрахування, про що наголошувалось в клопотанні відповідача № 1141/10-19 від 15 жовтня 2019 року про долучення доказів до матеріалів справи.
Нарахована сума до виплати позивачу за січень 2017 року в розмірі 2 315,72 грн. була йому виплачена, про що свідчать інші наявні у справі докази. 
Таким чином, залишились недоведеними обставини, що мають істотне значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та помилково стягнув заборгованість з заробітної плати, яка фактично відсутня.
(а.с. 164 – 166)

Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V. ЦПК України.
В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі спір виник із трудових правовідносин, а тому справа, відповідно до вищевказаних норм, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. 
Зі змісту апеляційної скарги випливає, що відповідач рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржує, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення – скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в розмірі 4 705,04 грн.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 25 серпня 2009 року по 27 листопада 2017 року працював у відповідача. Підприємство періодично змінювало організаційно-правові форми та назву. 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з ПрАТ «Концерн Стирол» згідно наказу про скорочення штату № 938к від 27 листопада 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.
З матеріалів справи вбачається, що за січень 2017 року та листопад 2017 року відповідачем нараховувалась позивачу заробітна плата, частина якої за січень 2017 року була виплачена, про що свідчить і виписка по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 100 зв. б.), надіслана банком на виконання ухвали суду від 20 червня 2018 року, та довідка з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-7 (а.с. 126, 141). 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
В частині нарахування ПрАТ «Концерн Стирол» ОСОБА_1 заробітної плати за період з січня 2017 року по вересень 2017 року та за листопад 2017 року, суд виходив з такого.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З долученої позивачем до позовної заяви довідки щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу – ОСОБА_1 за формою ОК-5, сформованої станом на 07 червня 2018 року, слідує, що за січень 2017 року відповідачем позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 4 416 грн. 44 коп., за лютий 2017 року – 5 070 грн. 02 коп., за березень 2017 року – 6 461 грн. 78 коп., за квітень 2017 року – 5 531 грн. 44 коп., за травень 2017 року – 3 071 грн. 71 коп., за червень 2017 року – 3 115 грн. 50 коп., за липень 2017 року – 3 291 грн. 84 коп., за серпень 2017 року – 3 429 грн. 00 коп., за вересень 2017 року – 3 291 грн. 84 коп. та за листопад 2017 року –2 604 грн. 32 коп. Водночас, із вказаної довідки вбачається, що за жоден із зазначених місяців відповідачем не було сплачено страхові внески.
Разом з тим, з наданих відповідачем виписки ПрАТ «Концерн Стирол» щодо відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованій особі – ОСОБА_1 (а.с. 117), довідки щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу – ОСОБА_1 за формою ОК-7, сформованої станом на 15 жовтня 2018 року (а.с. 126, 141), тобто сформованої пізніше, ніж вищенаведена довідка за формою ОК-5, яка долучена до позову ОСОБА_1 , вбачається, що позивачу відповідачем була нарахована заробітна плата за січень 2017 року в сумі 4 416 грн. 44 коп. та за листопад 2017 року - 2 604 грн. 32 коп. Однак, за жоден із вказаних у цій довідці місяців відповідачем страхові внески не сплачено.
За таких обставин суд не прийняв до уваги довідку щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу – ОСОБА_1 за формою ОК-5, яка надана позивачем, в частині нарахування позивачу відповідачем заробітної плати в 2017 році та врахував при вирішенні питання щодо нарахування позивачу відповідачем заробітної плати за спірний період відповідну довідку, надану відповідачем, оскільки остання сформована пізніше та з урахуванням виписки ПрАТ «Концерн Стирол» щодо відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованій особі – ОСОБА_1 . 
З приписів п. 1 ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 1 ст. 14 та ч. 6, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слідує, що страхувальники, зокрема роботодавці, зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, яким є календарний місяць, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону, нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. 
Отже, оскільки з червня 2014 року господарська діяльність ПрАТ «Концерн Стирол», яке розташоване на території, непідконтрольній владі України, була заблокована, суд дійшов до переконання, що сплачувати страхові внески у встановлений законодавством строк відповідач не міг внаслідок об`єктивних причин.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про нарахування, а отже й про обов`язок сплати відповідачем позивачу заробітної плати за січень 2017 року та за листопад 2017 року в загальній сумі 7 020 грн. 76 коп. (4 416 грн. 44 коп. за грудень 2017 року + 2 604 грн. 32 коп. за листопад 2017 року).
Разом з тим, долучені відповідачем до матеріалів справи платіжні доручення № 7084_ST від 02 березня 2017 року, № 7224_ST від 13 квітня 2017 року, 7050_ST від 21 лютого 2017 року й 7078_ST від 01 березня 2017 року, а також виписки з платіжної відомості для зарахування сум на карткові рахунки ОСОБА_1 до номерів платіжних доручень № 7084 НОМЕР_2 від 02 березня 2017 року, № 7224_ST від 13 квітня 2017 року, 7050_ST від 21 лютого 2017 року й 7078_ST від 01 березня 2017 року, свідчать про перерахування відповідачем позивачу заробітної плати за січень 2017 року, за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкового внеску у розмірі 1% від суми заробітної плати, у сумі 1 841 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 100 зв. б).
Отже, загальна сума заробітної плати, що виплачена відповідачем позивачу за січень 2017 року, без вирахування з неї податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкового внеску становить 2 315 грн. 72 коп. (2 315 грн. 72 коп. – 18% податку на доходи фізичних осіб – 1,5% військового збору – 1% профспілкового внеску = 1 841 грн.).
Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов до переконання про наявність у ПрАТ «Концерн Стирол» перед позивачем заборгованості з заробітної плати в сумі 4 705 грн. 04 коп. (7 020 грн. 76 коп. – 2 315 грн. 72 коп.), обчисленої без вирахування з неї податків і зборів. 

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 4 705 грн. 04 коп.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, враховуючи наступне. 
Як передбачено статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Згідно ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтею 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по - суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК).

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 5 розділу I «Загальні положення» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» зазначеного Положення, до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:
- персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;
- відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Отже, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати.
Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця.
Згідно з наданими на виконання ухвали апеляційного суду від 10 грудня 2019 року даних Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7 за 2017 рік, заробіток позивача, з якого сплачується єдиний внесок, страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», за січень 2017 року складає 2 315,72 грн. (т. а.с. 189).
Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту 4 розділу V «Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб» зазначеного Положення, інформація з Реєстру застрахованих осіб містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.
Отже, законодавством передбачено внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб.
Апеляційним судом встановлено, що відповідачем, який в спірний період був роботодавцем позивача, було внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб, а тому актуальними на час розгляду справи апеляційним судом, як і на час розгляду справи судом першої інстанції, є Індивідуальні відомості про застраховану особу позивача за формою ОК-7, які надані на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 10 грудня 2019 року, згідно з якими за січень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 для нарахування пенсії склала       2 315,72 грн.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що врахуванню при вирішенні спору щодо наявності заборгованості по заробітній платі підлягають саме уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб.
Таким чином, враховуючи суму нарахувань 2 315,72 грн за січень 2017 року, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-7, та суму утриманих з неї податків та утримань, що становила 474,72 грн (податок з доходів фізичних осіб 416,83 грн, військовий збір 34,74 грн, профспілкові внески 23,15 грн) до виплати ОСОБА_1 підлягало 1841 грн (2315,72 грн – 474,72 грн). Саме таку суму було виплачено позивачу відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними відомостями для зарахування сум на карткові рахунки ОСОБА_1 .
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 та ОК 5, що надійшли до Донецького апеляційного суду на ухвалу суду від 10 грудня 2019 року, заробітна плата за листопад 2017 року ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 189 – 191).

Отже, матеріалами справи доведено, що ПрАТ «Концерн Стирол» заробітна плата за січень 2017 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена в повному обсязі, а в листопаді 2017 року заробітна плата йому не нараховувалась, що свідчить про відсутність заборгованості із заробітної плати у вказаний період, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 167). Оскільки апеляційну скаргу ПрАТ «Концерн Стирол» задоволено, з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 152,60 грн.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» задовольнити.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за січень та листопад 2017 року в сумі 4 705,04 грн. та стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 82,32 грн. скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати за січень та листопад 2017 року відмовити.
Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Концерн Стирол» за рахунок держави судовий збір в сумі 1 152 (тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.
В іншій частині рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:               М.С.Будулуца

                                                                                                       В.Б. Азевич

                І.В. Кішкіна