Постанова
іменем України 
17 грудня 2019 року
м. Київ
Справа № 401/2684/17
Провадження № 51-4215 км 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                         ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017120270001318, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Москві Російської Федерації, зареєстрований на                             АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від                14 лютого 2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК та призначено йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк            5 років.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_10 13 701,32 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди                 та 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 15 липня                  2017 року в обідній час, перебуваючи за місцем своєї реєстрації на                                   АДРЕСА_1 ,                  у ході конфлікту з ОСОБА_11 умисно наніс останньому численних ударів руками по голові та ногою в область грудної клітини, завдавши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_11 цього ж дня помер.          
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 23 травня 2019 року змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині обчислення строку відбування покарання та постановив рахувати вказаний строк з 14 лютого 2019 року. У решті вирок залишено без зміни. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність                       та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину                  й особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо                    ОСОБА_8 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає,                    що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного положення ст. 69 КК щодо ОСОБА_8 застосовані неправильно, що призвело              до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через його м`якість. Всупереч приписам ст. 419 КПК апеляційний суд відповідних доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, свого рішення                     не мотивував та безпідставно залишив вирок щодо ОСОБА_8 у цій частині без зміни, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_8 вказав               на законність та обґрунтованість судових рішень щодо нього та просив залишити  їх без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора.
Захисник ОСОБА_6 вказала на необґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора та просила залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8   – без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину,                    за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Разом із тим, доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку місцевого суду щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
В апеляційній скарзі прокурор заперечував правильність застосування положень ст. 69 КК щодо ОСОБА_8 та справедливість призначеного засудженому покарання. Просив скасувати вирок у цій частині та постановити новий, призначивши засудженому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Залишаючи скаргу без задоволення, апеляційний суд відповідних доводів прокурора належним чином не перевірив та не навів належного обґрунтування на їх спростування, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким злочином.
Санкція ч. 2 ст. 121 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Згідно з приписами ст. 102 КК особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку (до яких відноситься ОСОБА_8 ), за вчинення тяжкого злочину може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк                      не більше семи років.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій,                   їх небезпечності та даним про особу винного.
Разом з тим, касаційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції    ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК покарання із застосуванням положень ст. 69 КК                  у виді позбавлення волі на строк 5 років є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість.
Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.                 Суд, застосовуючи положень ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний                     не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК, суд першої інстанції визнав пом`якшуючими покарання обставинами вчинення злочину неповнолітнім ОСОБА_8 вперше, вагітність співмешканки ОСОБА_12 та негативну неправильну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , і саме ці обставини стали підставою для застосування судом положень ст. 69 КК щодо нього. 
Проте встановивши вказані обставини, як пом`якшуючі покарання, суд                                не мотивував яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину враховуючи встановлену вироком суду поведінку ОСОБА_8 при скоєнні злочину, котрий сам спровокував сварку з ОСОБА_11 , вступив з ним у бійку, під час якої завдав потерпілому численних ударів руками та ногою, а також                       з урахуванням даних про особу винного, який за місцем навчання та проживання характеризується негативно, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся.
За таких обставин, висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_8                  з призначенням покарання із застосуванням положень ст. 69 КК є безпідставним, що призвело до призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом  видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. 
Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку, апеляційний суд не перевірив правильність застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим, оскільки                       не сприяє меті покарання – виправленню засудженого і попередженню вчиненню нових злочинів, та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, його наслідкам та даним про особу засудженого.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_8 – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 69 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне м`якість призначеного покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                           ОСОБА_13