П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 688/2217/18
провадження № 51-1747 км 19
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
захисника                                                 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 і засудженого на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2019 року стосовно
 
                                               ОСОБА_7 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ст. 348 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року, залишеним без зміни ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2019 року, ОСОБА_7 засуджено за:
- ч. 3 ст. 187 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 1 ст. 236-1 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ст. 348 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, 09 травня 2018 року приблизно о 10.00 ОСОБА_7 , узявши з собою мисливський ніж, будівельні пластикові хомути, шкіряні ремінці, липку стрічку «скотч» та ізоляційну стрічку, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , яка належить його знайомій ОСОБА_8 , повідомивши останній про намір повернути борг. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 впустила його у квартиру і повернулась до нього спиною, ОСОБА_7 накинув їй на шию шкіряний ремінець і, утримуючи її в такий спосіб, притиснув до шиї мисливський ніж, погрожуючи насильством, небезпечним для життя та здоров`я, вимагав передати йому грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. В подальшому ОСОБА_7 силоміць зв`язав потерпілій руки й ноги та, погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, продовжував вимагати грошові кошти. Сприймаючи погрози як реальні, побоюючись за своє життя, остання повідомила ОСОБА_7 , що згідна передати грошові кошти, але на даний час у неї відсутня така сума, що зможе в банку отримати кредит протягом дня. Після здійсненого ними дзвінка до банку ОСОБА_7 , залишивши потерпілу зі зв`язаними руками та ногами в одній із кімнат, вийшов до іншої кімнати. ОСОБА_8 , скориставшись цим, розв`язала ноги та руки, через балкон перелізла до квартири сусідів, звідки викликала працівників поліції. ОСОБА_7 , виявивши відсутність потерпілої в квартирі та втікаючи, заволодів мобільним телефоном «Iphone 5s», мобільним телефоном «Iphone 3gs», планшетом марки «Apple» моделі «Ipad Air Wifi A 147432 Gb», спричинивши ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 10 591,67 грн. 
Крім цього, в серпні 2016 року ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу у невстановленої досудовим розслідуванням особи, на території автовокзалу у м. Шепетівці Хмельницької області придбав і перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ручну бойову осколкову гранату «Ф-1», яка 16 травня 2018 року була виявлена та вилучена працівниками поліції в ході огляду зазначеної квартири.
Тоді ж ОСОБА_7 у серпні 2016 року придбав мисливську гладкоствольну одноствольну куркову рушницю, 16 калібру, моделі «ИжК», серії НОМЕР_1 , та 15 патронів до неї, 16 калібру, які також зберігав за місцем свого проживання за вказаною вище адресою. 
В подальшому ОСОБА_7 у ніч на 10 травня 2018 року, після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 , за місцем свого проживання незаконно переробив придбану рушницю у нестандартну вогнепальну зброю - обріз, який після того незаконно зберігав і носив при собі з 15-ма мисливськими патронами, 16 калібру, до моменту його затримання 11 травня 2018 року. 
Крім того, 11 травня 2018 року приблизно о 10.00 ОСОБА_7 , переховуючись від правоохоронних органів після вчиненого розбійного нападу на ОСОБА_8 , на вул. Здоров`я у м. Славуті Хмельницької області, будучи поміченим працівниками поліції та з метою уникнення затримання, дістав обріз мисливської рушниці, який уже був споряджений патроном до мисливської зброї, звів курок та спрямував у бік поліцейських для здійснення пострілу з метою їх вбивства. Однак тимчасово виконуючий обов`язки начальника Славутського ВП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_9 , застосувавши фізичну силу, схопив ОСОБА_7 , на що останній, бажаючи вирватись та здійснити постріл, продовжував чинити опір працівникам поліції, перевернувся на спину та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання негативних наслідків, з метою здійснення пострілу, направив ствол обрізу в груди заступника начальника Славутського ВП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_10 і намагався натиснути на спусковий гачок. Проте ОСОБА_9 своєю рукою заблокував доступ до спускового гачка, обеззброїв і затримав ОСОБА_7 . В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із постановленими стосовно ОСОБА_7 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що дії його підзахисного кваліфіковано неправильно, оскільки не встановлено вчинення останнім розбійного нападу саме з проникненням у житло потерпілої, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а матеріали провадження не містять належних і достатніх доказів його винуватості в інкримінованих злочинах, зокрема, обвинувачення за ст. 348 КК України базується лише на суб`єктивному сприйнятті події потерпілими, які є зацікавленими особами у даному провадженні. Зазначає про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.ч. 6, 11 ст. 352 КПК України провів самостійно допит свідка сторони захисту, не надавши захиснику можливості допитати його першим. Зазначені обставини залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивував доводами, аналогічними до доводів захисника. При цьому зазначив, що вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України та вчиненні розбійного нападу без проникнення у житло визнає повністю, за ст. 348 КК України - просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів його винуватості в інкримінованому злочині. Також засуджений вказує на безпідставне неврахування при призначенні йому покарання судами першої та апеляційної інстанцій пом`якшуючих обставин.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженого, просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання захисник і засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
 
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України в касаційному порядку не оскаржуються.
 
У поданих касаційних скаргах сторона захисту оспорювала наявність кваліфікуючої ознаки частини 3 статті 187 КК України – вчинення розбою, поєднаного з проникненням у житло, посилаючись на те, що до квартири ОСОБА_7 потрапив з дозволу потерпілої, і лише під час перебування у приміщенні, після відмови надати гроші в борг у нього виник умисел на пограбування.
 
Проте зазначені доводи не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і вимогах закону про кримінальну відповідальність.
 
Для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за  ч. 3 ст. 187 КК України важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу розбою характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.
 
Із показань потерпілої в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 , прийшовши до неї, попросив уточнити суму його боргу, а коли вона пішла на кухню перевірити свої записи, засуджений зачинив її собаку в ванній кімнаті. Потім підійшов до неї ззаду та одразу ж накинув зашморг на шию й приставив ножа.
 
Крім того, у ОСОБА_7 були в наявності мисливський ніж, шкіряні ремінці, липка стрічка, які він одразу ж після потрапляння до квартири використав для вчинення злочину.
 
Суд першої інстанції проаналізував зібрані за цією частиною обвинувачення докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , визнавши доведеним поза розумним сумнівом наявність у нього умислу на заволодіння чужим майном ще до моменту його появи в квартирі.
 
Що стосується доводів сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, то вони також не заслуговують на увагу. 
 
Так, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків суд першої інстанції зробив на підставі сукупності досліджених доказів, зокрема, показань потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 , будучи повідомленим про їхню причетність до правоохоронного органу, спрямовував на них обріз рушниці та намагався натиснути на спусковий гачок; вони сприймали дії ОСОБА_7 в тій ситуації як реальну загрозу їхньому життю.
 
Їхні показання в судовому засіданні узгоджувались з переглянутими судом відеозаписами слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих. 
 
Підстав не довіряти вказаним показанням потерпілих суд першої інстанції не виявив.
 
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
 
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставини, що пом`якшує покарання – добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_8 , а також дані про його особу, зокрема те, що він частково визнав свою провину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тобто суд дотримався вимог статей 50, 65-67, 70 КК України. 
 
Крім того, доводи захисника та засудженого, аналогічні наведеним у їхніх касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказували захисник і засуджений, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і засудженого залишити без задоволення, а вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                          ОСОБА_3