П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ         
 
15 січня 2020 року
м. Київ
 
Справа № 826/4522/15
Провадження № 11-808апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Уповноважена особа Фонду, Банк відповідно) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року (суддя Кобилянський К. М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (судді Пилипенко О. Є., Глущенко Я. Б., Шелест С. Б.),
УСТАНОВИЛА:
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду, Уповноваженої особи Фонду, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду в розмірі 123 494,47 грн на підставі договору банківського рахунку № 008180\2620 від 27 березня 2009 року (далі - договір банківського рахунку);
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду в розмірі 123 494,47 грн на підставі договору банківського рахунку в порядку, визначеному чинним законодавством;
- визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо невключення до Загального реєстру вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі - Загальний реєстр вкладників), відомостей про ОСОБА_1 щодо відшкодування коштів за вкладами у Банку за рахунок Фонду в розмірі 123 494,47 грн на підставі договору банківського рахунку;
- зобов`язати Фонд включити позивача до Загального реєстру вкладників, щодо відшкодування коштів за вкладами у Банку за рахунок Фонду в розмірі 123 494,47 грн на підставі договору банківського рахунку;
- зобов`язати Фонд затвердити Загальний реєстр вкладників, який має містити відомості про ОСОБА_1 щодо відшкодування коштів за вкладами у Банку за рахунок Фонду в розмірі 123 494,47 грн на підставі договору банківського рахунку;
- зобов`язати Фонд вчинити дії щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному частиною першою статті 26 Закону України від 23 лютого 2002 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду; далі - Закон № 4452-VI), що розміщені за договорами банківського рахунку у Банку, на користь ОСОБА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі протиправно не включили його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 16 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позов задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; зобов`язав Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Банку за рахунок Фонду на підставі договору банківського рахунку від 27 березня 2009 року № 008180/2620 в сумі 123 494 грн 47 коп. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що Уповноважена особа Фонду не довела наявність правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Разом із цим суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, зобов`язання включити його до цього реєстру, зобов`язання затвердити такий реєстр та вчинити дії щодо виплати грошових коштів позивачу у зв`язку із передчасністю цих позовних вимог, оскільки включення особи до загального реєстру вкладників з подальшим його затвердженням та виплатою грошових коштів за вкладами здійснюється Фондом після надання уповноваженою особою Фонду інформації про осіб, які мають право на отримання грошових коштів.
При цьому суди встановили, що  ОСОБА_1 та Банк уклали договір банківського рахунку, за умовами якого Банк відкрив клієнту поточний рахунок №  НОМЕР_1 .
На підставі укладеного між ОСОБА_1 та Банком договору банківського рахунку позивачем було розміщено в Банку грошові кошти на суму більш ніж дев`ять з половиною мільйонів гривень, що сторонами не заперечується.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Банк. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 листопада 2014 року № 121 про початок здійснення процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку Ковальова В. М.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 грудня 2015 року № 150 призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Оберемка Р. А. з 19 грудня 2014 року.
У газеті «Голос України» № 226 (5976) за 22 листопада 2014 року опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації Банку та повідомлено, що для отримання коштів вкладники Банку з 25 листопада 2014 року по 6 січня 2015 року включно можуть звертатись до установ банку-агента - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»; відшкодування вкладникам Банку після 6 січня 2015 року здійснюватимуться за результатами розгляду їх індивідуальних звернень на адресу Фонду.
26 вересня 2014 року на підставі заяви про видачу готівки № 0132_dr позивачу виплачено відшкодування в сумі 76   505,53 грн, як вкладнику Банку відповідно до реєстру від 22 вересня 2014 року.
Проте різницю (в сумі 123 494,47 грн) між сумою гарантованого відшкодування (200 000 грн) та фактично виплаченою сумою коштів (76 505,53 грн) позивач, станом на дату звернення до суду із цим позовом, не отримав.
6 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Фонду із заявою, в якій просив виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним в Банку, згідно з договором банківського рахунку.
Листом від 27 листопада 2014 року № 21-036-14038/14 Фонд повідомив позивачу про те, що уповноважена особа Фонду здійснює перевірку правових підстав розміщення коштів в банку з урахуванням обмежень в діяльності банку, встановлених Національним банком України під час віднесення Банку до категорії неплатоспроможних.
10 грудня 2014 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою, в якій просив письмово повідомити його в 3-денний термін з дня отримання цієї заяви про причини його відсутності в переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, проте відповіді на заяву не отримав.
При цьому Фонд та уповноважена особа Фонду не надали жодних рішень, прийнятих в межах їхніх повноважень, якими б ОСОБА_1 було позбавлено права на виплату суми гарантованого Фондом відшкодування (у розмірі 123 494,47 грн (200 000 - 76 505,53).
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Уповноважена особа Фонду подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Відповідач наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та стверджує, що ОСОБА_1 спільно з працівниками відділення Банку здійснили ряд фіктивних операцій щодо видачі неіснуючої суми грошових коштів та залучення неіснуючих коштів на рахунки третіх осіб з метою заволодіння грошовими коштами державного бюджету 
Окрім того, скаржник зазначає, що спір у цій справі виходить за межі публічно-правового спору зобов`язального характеру у цивільно-правовий з майновими вимогами щодо визнання права власності на банківський вклад у Банку, тому такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
У відзиві на касаційну скаргу Фонд вважає доводи Уповноваженої особи Фонду обґрунтованими та просить її задовольнити.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 10 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 2 серпня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Дослідивши у межах, визначених частиною першою статті 341 чинного КАС, наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду за визнанням протиправною бездіяльності та зобов`язанням Уповноваженої особи Фонду включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Банку за рахунок Фонду, визнанням протиправною бездіяльності та зобов`язанням Фонду включити позивача до реєстру вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, затвердити Загальний реєстр вкладників та вчинити дії щодо виплати грошових коштів.
Суди першої та апеляційної інстанцій розглянули цей спір як публічно-правовий, проте Уповноважена особа Фонду з посиланням на постанову Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14 зазначила, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язане з процесуальним законодавством.
При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.
У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, Фондом та Уповноваженою особою Фонду, і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.
Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Статтею 6 КАС (у редакції, чинній на час прийняття судами рішень) установлено право на судовий захист і зазначено, що кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій) справою адміністративної юрисдикції є публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За змістом пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб`єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.
За правилами частин першої та другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів. 
Законом № 4452-VI установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. 
Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452-VIосновним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
Крім того, відповідно до статті 6 Закону № 4452-VI Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
За змістом пункту 17 частини першої статті 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VIрішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки про те, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС. 
Посилання Уповноваженої особи Фонду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14, у якій з посиланням на норми Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХІІ) та приписи статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) вказано, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, є помилковим, і Велика Палата Верховного Суду відступила від цього висновку, що зазначено в її постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16.
Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд. 
Так, за змістом частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Нормам статті 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, за змістом якої:
- уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;
- уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
- виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;
- уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.
Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.
Саме тому в частині восьмій статті 36 Закону № 4452-VI зазначено, що дія Закону № 2343-ХІІ на банки не поширюється.
Таким чином, немає підстав вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються з участю банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування вкладникам.
Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI), тому його не можна вважати спором у зв`язку з процесом ліквідації банку.
Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
З огляду на зазначені норми матеріального та процесуального права перевірка законності дій (бездіяльності) та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави не регулюється нормами Закону № 2343-ХІІвідповідно до прямого припису частини восьмої статті 36 Закону № 4452-VI, який є спеціальним щодо таких правовідносин, а тому підстав для розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства немає.
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. 
Саме така позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 та від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15.
Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права при вирішенні спору стосовно правомірності дій Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зокрема зазначив, що Уповноваженою особою Фонду протиправно не включено його до переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як уже зазначалось вище, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина друга статті 26 Закону № 4452-VI). 
Стосовно порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, то відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За змістом частини другої статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 9 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. 
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. 
Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. 
Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. 
Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. 
У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду Переліку та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого Переліку до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого Переліку Загального реєстру вкладників; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру вкладників.
Підсумовуючи наведене, можна зазначити, що уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного Переліку, з урахуванням положень частини другої статті 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.
Вкладником згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 27 березня 2009 року уклав з Банком договір банківського рахунку, а отже, в розумінні закону є вкладником.
Укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації.
Отже, укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок Банку відбулося до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому відповідачем не наведено правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону № 4452-VI.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019року у справі № 826/12167/15 (провадження № 11-667апп19).
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, які дійшли правильного висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, є протиправним.
Зазначене дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в Банку за рахунок Фонду.
З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про належність спору стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, до юрисдикції адміністративних судів правомірними, а також погоджується із задоволенням вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду та зобов`язання надати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Банку за рахунок Фонду на підставі договору банківського рахунку від 27 березня 2009 року в розмірі 123 494,47 грн.
Велика Палата Верховного Суду погоджується й з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог до Фонду про визнання протиправною бездіяльності щодо невключення ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, зобов`язання включити його до цього реєстру, зобов`язання затвердити такий реєстр та вчинити дії щодо виплати грошових коштів позивачу, оскільки з огляду на викладене вище правове регулювання порядку відшкодування Фондом коштів за вкладами такому відшкодуванню передує включення уповноваженою особою Фонду позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду, тому зазначені позовні вимоги є безпідставними та передчасними (немає спору за цими позовними вимогами).
За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року- без змін.
Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	
Судді:	Н. О. Антонюк	Л. М. Лобойко	
 	С. В. Бакуліна	Н. П. Лященко	
 	В. В. Британчук	В. В. Пророк	
 	Ю. Л. Власов	Л. І. Рогач	
 	Д. А. Гудима	О. М. Ситнік	
 	Ж. М. Єленіна	О. С. Ткачук	
 	О. Р. Кібенко	В. Ю. Уркевич	
 	В. С. Князєв	О. Г. Яновська