УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12175/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г. 
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т. І., Коломієць О.С.

за участю секретаря                Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12175/19 за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.04.2013, мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сімейні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо. Зазначала, що батько повністю усунувся від обов`язку утримувати малолітню доньку.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2019 та до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2019 року виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині судового рішення від 28.11.2019 та виключено з резолютивної частини рішення третій абзац, а саме: «Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн», як помилково зазначений. Доповнено резолютивну частину рішення абзацом: «Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць».
       Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить змінити оскаржуване судове рішення, зменшивши розмір стягнутих із нього аліментів на утримання малолітньої доньки до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданих відповідачем, а саме: стану його здоров`я, матеріального забезпечення, протипоказання до тяжкої праці та необхідності у постійному сторонньому догляді.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, із наступних підстав.
Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України  під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Задовольняючи частково позові вимоги, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, врахував стан здоров`я відповідача, розмір отриманої державної допомоги відповідача та стягуючи 1/5 частину його заробітку (доходу), дійшов висновку, що такий розмір аліментів буде достатнім для гармонійного розвитку дитини та не буде непосильним тягарем для відповідача.
       Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з пунктом 17  Постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, який зареєстровано 04.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, відповідно до актового запису № 483, мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони спільно не проживають, малолітня дитина проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Житомирському районному управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу (інвалід 1 групи) за травень-червень 2019 року по 1497,00 грн щомісячно, за липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року - 1564,00 грн щомісячно, а всього 9250,00 грн. Інших осіб, які перебувають на утриманні у платника аліментів немає. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції належним чином врахував матеріальний та сімейний стан сторін, їх стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є інвалідом першої групи та   дійшов до обгрунтованого висновку про стягнення з його аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
   Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з`ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.
   Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що ухвалючи судове рішення суд не врахував його стан здоров' та матеріальне становище.
   Тому, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.
   Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 11 лютого 2020 року.

Головуючий Судді