УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/5963/19
Провадження № 22-ц/4820/128/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар         судового засідання        Журбіцький В.О.,
       з участю        позивача         ОСОБА_1 ,
               його представника         ОСОБА_2 ,
               відповідачки         ОСОБА_3 ,
               представниці органу
               опіки та піклування        Рудківської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування), про визначення місця проживання малолітніх дітей.
ОСОБА_1 зазначив, що він перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають трьох дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На початку травня 2013 року ОСОБА_3 разом з дітьми залишила спільне помешкання та переїхала до кв. АДРЕСА_1 , за місцем проживання своєї матері. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року визначено способи участі позивача в спілкуванні з дітьми, внаслідок чого він став проводити з ними більше часу. У позивача склалися гарні відносини з дітьми, він дбає та піклується про них, сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, а за місцем його проживання, в будинку по АДРЕСА_2 , створені всі необхідні умови для дітей. Проти перебування дітей у будинку не заперечує і дружина позивача, ОСОБА_6 .
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати місце проживання дочки ОСОБА_4 , сина ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_5 з ним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2019 року в позові відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи в суді дочка ОСОБА_4 досягла чотирнадцяти років, у зв`язку з чим вона вправі самостійно визначати своє місце проживання, а проживання малолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_5 з матір`ю, ОСОБА_3 , відповідає найкращим інтересам дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо сина ОСОБА_8 і дочки ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині вимог нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд заслухав думку дітей про вирішення спору між батьками з порушенням вимог процесуального закону, не врахував норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо дочки ОСОБА_4 , а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 і Орган опіки та піклування не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 31 липня 2008 року до 18 квітня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають троє дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З травня 2013 року сторони проживають окремо. ОСОБА_3 разом із дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - у житловому будинку по АДРЕСА_2 . 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми. Зокрема, він може бачитися з дітьми: другий і четвертий тиждень з п`ятниці після закінчення навчань у школі та до 16 години неділі без присутності матері з ночівлею за місцем проживання батька за бажанням дітей або за межами м. Хмельницького за попереднім погодженням матері та за бажанням дітей; першу половину канікул за місцем проживання батька або за межами м. Хмельницького за попереднім погодженням матері та за бажанням дітей; другий день свят за місцем проживання батька або в розважальних закладах, парках відпочинку за бажанням дітей.
Згідно висновку органу опіки та піклування від 11 липня 2019 року місце проживання малолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_5 не доцільно визначати з батьком, ОСОБА_1 .

Застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 
Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
Відповідно до цієї норми жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 6, 7, 8).
За змістом ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.  Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).
Як передбачено п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі - Конвенція про захист прав людини) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, п. 135, ECHR 2010).
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, п. 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року).
З матеріалів справи вбачається, що малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживають з матір`ю, ОСОБА_3 , яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку.
ОСОБА_3 працює та має стабільний дохід (а.с. 70, 93), за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с. 45, 94), є здоровою особою (а.с. 61, 62, 95).
Із характеристики дітей (а.с. 46, 47) слідує, що малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 навчаються у школі, зарекомендували себе як дисципліновані учні, мають здобутки у навчання, а матір приділяє належну увагу вихованню дітей, цікавиться їх навчанням, піклується про зовнішній вигляд дітей.
Згідно актів обстеження умов проживання (а.с. 57, 90) та акту соціального інспектування (а.с. 58) малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживають разом із матір`ю у кв.  АДРЕСА_1 , яка належить їх бабі,  ОСОБА_7 , де дітям створено необхідні умови для виховання та розвитку.  
Згідно висновку психолога (а.с. 87-89) у дітей існує прихильність до обох батьків, але вони мають найбільш емоційну прив`язаність до своєї матері, ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, психологом висловлено рекомендації про визначення подальшого місця проживання дітей з ОСОБА_3 і сприяння спілкуванню ОСОБА_1 з дітьми враховуючи особисте побажання кожного з них.
Врахувавши ці обставини, а також дані що характеризують ОСОБА_1 , його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та умови проживання, взявши до уваги положення статей 141, 155 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що проживання малолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_5 з матір`ю, ОСОБА_3 , відповідає найкращим інтересам дітей.
Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

Щодо врахування думки з приводу вирішення спору між батьками

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Вказані норми міжнародного договору кореспондуються з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України, згідно яких дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Будучи вислуханими судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зазначили, що вони бажають проживати з матір`ю, ОСОБА_3 .

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2020 року.

               Судді:                                                О.І. Ярмолюк

                                                                       А.В. Купельський

                                                                       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М.                
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 48