КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
06 лютого 2020 року 
м. Київ
Головуючий суддя у 1 інстанції - Чех Н.А.
справа № 755/5624/19
провадження № 22-ц/824/2868/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Київ від 04 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, заборгованості за минулий час, -
                                             В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини до повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що  з ОСОБА_1 мають спільну дитину, яка з літа 2014 року проживає разом із ним.
02 квітня 2015 року Дарницькою районною у місті Києві Державною адміністрацією було видано Розпорядження №180 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» із встановленням часу для спілкування матері з дитиною. Однак, відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину. На прохання приймати матеріальну участь у вихованні спільного із відповідачем сина ОСОБА_3 відповідач  не здійснює жодних дій.
Позивач зазначає, що не працює, перебуває на пенсії, будь-якого доходу не отримує, так як постійно займається сином та слідкує за стоном здоров`я, також продовжує надавати матеріальну допомогу старшій доньці від першого шлюбу, яка навчається в медичному коледжі, мамі-пенсіонерці, сам потребує постійного нагляду лікарів та підтримуючого реабілітаційного лікування після повторного інфаркту та оперативного втручання, також указує, що дитині необхідний одяг, вітаміни, харчування, оздоровчий відпочинок, тощо, а окрім цього також необхідно сплачувати комунальні платежі.
Указане стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Київ від 04 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, заборгованості за минулий час - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісяця, починаючи з 04.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання судового збору.
Не погоджуюсь із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скарго, в якій просила частково скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн починаючи з 04 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.
Зазначає, що перебуває  на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості, а отже в не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн.
Указує, що на час звернення до суду із апеляційною скаргою є вагітною 10 тижнів, а тому, враховуючи зазначене має можливість сплачувати аліменти лише в розмірі 1500 грн, що на даний час є більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
22 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Указував, що викладені відповідачем у апеляційній скарзі доводи не відповідають фактичним обставинам справи та не містять жодних належних доказів, хоч сторони не звільнені від доказування і зобов`язані надавати суду докази, на які вони посилаються. Таким чином, з апеляційної скарги вбачаються лише нічим не підкріплені слова та не наведено жодних фактів чи належних доказів.
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач працює, отримує дохід, аліменти нікому не сплачує, непрацездатних батьків на утриманні не має та не надала суду доказів неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що 20 лютого 2015 року рішенням Дніпровського районного суду міста Київ між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано шлюб.
Від вказаного шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення залишився проживати разом із батьком ОСОБА_2 
02 квітня 2015 року Дарницькою районною у місті Києві Державною адміністрацією було видано Розпорядження №180 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» із встановленням часу для спілкування матері з дитиною.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК Україниздійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 Вирішуючи спір про визначення розміру аліментів суд першої інстанції дослідив обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів та вирішив задовольнити позов частково і стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 грн щомісячно. Відмовляючи у стягненні аліментів з відповідача за минулий час у межах 3-х років, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем, що останнім вживалися заходи для одержання аліментів із відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 порушив домовленість між сторонами про побачення з дитиною, робив все можливе проти спілкування відповідача із сином, у зв`язку із чим, вона змушена була звернутися до органу у справах дітей щодо можливості бачити дитину, колегія суддів не може вважати такими, що унеможливлюють покладення на неї обов`язку по утриманні дитини.
Оскільки ОСОБА_3 проживає разом із батьком, а ОСОБА_1 є його матір`ю та на неї покладено однаковий із ОСОБА_2   обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх спільного сина, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Оскільки син учасників спору проживає із позивачем і ні він ні матір сина не мають постійного доходу, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, щодо її вагітності не можуть буди прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегія суддів зазначає, що після зміни сімейного стану (народження дитини) відповідач не позбавлена права звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у ній доводи не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Дніпровського районного суду міста Київ від 04 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                                    Т.О. Писана
Судді                                                                                                К.П. Приходько
                                                                                                          С.О. Журба