ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р.	Справа № 480/3426/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Гуцала М.І. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Осіпова О.О.) від 13.11.2019 року (повний текст рішення складено 18.11.2019 року) по справі №480/3426/19
за позовом            ОСОБА_1 
до           Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення  від 14.05.2019 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " та зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Червоноозерського старостинського округу Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач з непередбачених законом підстав відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Зазначив, що позивачем виконано всі вимоги, передбачені законодавством, для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою. Спірна земельна ділянка не сформована як лот та не була виставлена на земельні торги. Вважає, що в даному випадку відсутнє втручання в дискреційні повноваження Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, оскільки відповідач зобов`язаний або надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по справі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення внаслідок неправильного дослідження доказів і встановлення обставин, а також застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зазначив, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для його задоволення. Вказує, що звернувшись до відповідача позивач надав усі необхідні документи для надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Натомість, оскаржувана відмова відповідача є незаконною та необґрунтованою, оскільки відповідачем не надано жодних доказів початку процедури земельних торгів, а сам факт включення земельних ділянок до переліку, право оренди яких підлягає продажу шляхом проведення земельних торгів окремими лотами, не свідчить про формування лотів та відповідно початок процедури земельних торгів.
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 17.04.2019 року позивач звернувся до Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області із заявою по надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га в межах с. Червоне Озеро (а.с.9).
До заяви, серед іншого, додано викопіювання з кадастрової карти бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.10), в якому кадастровий номер земельної ділянки значиться як 5923888000:06:000:1065, тип власності: комунальна власність,  площа: 8,2198га. 
14.05.2019 року Новослобідською сільською радою Путивльського району Сумської області 22 сесії 7 скликання прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Червоноозерного старостинського округу Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, орієнтовною площею 2,0000га, за рахунок земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 5923888000:06:000:1065, у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка перебуває в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території  Новослобідської сільської ради, право оренди яких підлягає продажу шляхом проведення земельних торгів окремими лотами (а.с.14). 
Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час розгляду справи надав належні та достовірні докази на підтвердження того, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, для ведення особистого селянського господарства, внесена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу права на них на земельних торгах, що б відповідно до ч. 3              ст. 136 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) виключало можливість її відчуження до завершення торгів в інший спосіб, у тому числі у порядку безоплатної передачі громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивач має намір одержати безоплатно у власність, вимогам законів як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, передбаченої абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст.3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;            д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;             є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Згідно положень статті 25 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
За змістом ч. 1 - 3   ст. 116 ЗК України,   громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних                     ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п."б" ч.1).
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Стаття 118 ЗК України   встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Згідно ч. 1  ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Зі змісту ч. 6   ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
При цьому, ч. 7 ст. 118 ЗК України   визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7   ст. 118 ЗК України.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що   ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому приписи ст. 136 ЗК України, якою визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах, свідчать про те, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є також самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1-3 даної статті організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.
У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.
Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.
Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.
Пунктом 4 ч. 4   ст. 136 ЗК України   передбачено, що підготовка лотів до проведення земельних торгів включає державну реєстрацію земельної ділянки.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №815/3059/17 та від 17.10.2019 у справі №823/1120/16, від 08.11.2019 у справі №420/914/19.
Аналіз наведених правових норм також дає змогу дійти висновку, що перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому фактично формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема, здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №815/905/17).
Як встановлено під час розгляду справи, зокрема, графічних матеріалів, доданих позивачем до заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, він бажає отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,000га, яка входить до масиву земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності з кадастровим номером 5923888000:06:000:1065 (а.с.10). 
В свою чергу, у переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Новослобідської сільської ради, право оренди яких підлягає продажу шляхом проведення земельних торгів окремими лотами, дійсно є земельна ділянка з кадастровим номером 5923888000:06:000:1065 (а.с.29).
Так, згідно додатком №1 до рішення 22 сесії 7 скликання Новослобідської сільської ради від 22.02.2019 року  земельну ділянку з кадастровим номером 5923888000:06:000:1065, розташовану в с. Ч. Озеро, площею 8,2198га, віднесено до Переліку земельних ділянок комунальної власності, які виставляються на земельні торги окремими лотами (а.с.27-30).
Отже, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, земельна ділянка, частину якої хотів отримати у власність позивач, була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу права на них на земельних торгах, що виключало можливість надати її в безоплатну приватизацію позивачу. 
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 23.01.2020 року по справі №620/1058/19.
Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, у відповідності до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивач має намір одержати безоплатно у власність, вимогам законів як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, передбаченої абз.1 ч.7    ст.118 ЗК України.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:            1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);                4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року по справі №480/3426/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.П. Бенедик	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.І. Гуцал    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  28.02.2020 року