Справа № 161/3693/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/100/20  Категорія: 48 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок затоплення квартири за апеляційною скаргою  представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року , 

                                         В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Вимоги обґрунтовує тим, що з вини мешканки квартири АДРЕСА_2 , затоплено квартиру за АДРЕСА_3 , власником якої він являється.
Вказує, що 04.12.2018 року комісією ЖКП № 2 м. Луцька в складі майстра технічної дільниці ОСОБА_7., інженера з експлуатації житлового фонду ОСОБА_4 , майстра поточного ремонту ОСОБА_5 складено акт про факт затоплення квартири № 123 власником квартири АДРЕСА_5 , а саме: у ванній кімнаті, санвузлі та кухні.
Згідно з висновком № 29 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 12.11.2018 року судовим експертом Охремчуком О . О., вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщень цієї квартири, внаслідок затоплення з вище розташованої квартири № 128 становить 4529,71 грн.
Крім того, вказує, що внаслідок неодноразового затоплення відповідачем квартири, йому завдано моральну шкоду.
Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь суму в розмірі - 4529,71 грн. за завдану майнову шкоду, суму в розмірі - 20000,00 грн. за завдану моральну шкоду та понесені судові витрати по справі в розмірі - 7338,80 грн., з яких: 15336.80 грн. - судовий збір, 2700,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 3102,00 грн. - за проведення експертизи.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року позов в даній справі задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 4529, 71 грн, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, документально підтверджені витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи Товариством «Експерт Інвест» в розмірі 3102  гривні, витрати на правничу допомогу в розмірі 2700  гривень.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду, в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що залиття належної позивачу квартири сталося з вини відповідача, яка є власником квартири, що знаходиться поверхом вище. Вартість витрат на відновлення пошкоджень позивачем повністю доведена та відповідачем не спростована, а тому матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі та в наслідок неправомірних дій  відповідача спричинено моральну шкоду позивачу.
Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1994 року, виданого на підставі розпорядження Комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради народних депутатів від 24.11.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2017 року позивач є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 7-9)
Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1575 від 25.07.2003 року (а.с. 10).
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.
При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Судом першої інстанції встановлено, що з вини мешканки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 було затоплено квартиру за АДРЕСА_3 , власником якої являється позивач ОСОБА_2 .
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
04.12.2018 року комісією житлово - комунального підприємства № 2 в складі майстра технічної дільниці ОСОБА_7., інженера з експлуатації житлового фонду ОСОБА_4 , майстра поточного ремонту ОСОБА_5 складено акт про факт затоплення квартири № 123 мешканцями квартири АДРЕСА_5 , а саме: у ванній кімнаті, санвузлі та кухні (а.с. 28).
Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з висновком № 29 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 12.11.2018 року судовим експертом Охремчуком О.О., вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщень цієї квартири, внаслідок затоплення з вище розташованої квартири № 128 становить 4529,71 грн. (а.с. 29).
В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , які є працівниками ЖКП. Свідки, під складеною присягою вказали, що позивач неодноразово звертався до ЖКП з підстав того, що сусіди зверху його затоплюють. Працівниками ЖКП 29 листопада 2018 року було вручено попередження власникам квартири 127 про те, що при обстеженні даної квартири виявлено перепланування та переобладнання інженерних мереж, у даному випадку переобладнання каналізаційних мереж, повністю реконструйовано систему холодного та гарячого водопостачання, що призвело до затоплення нижньої квартири та попереджено, що саме відповідач несе відповідальність перед іншими споживачами послуг у разі нанесення збитків. Запропоновано систему інженерних мереж призвести у відповідність до проектної документації та усунути затоплення нижньої квартири. Дане попередження було вручено відповідачу 29 листопада 2018 року, що не заперечувалось стороною. Так допитані свідки пояснили, що поверхом вище від позивача дві квартири переобладнані в одну, та здійснено переобладнання  санвузла, перенесення ванни. Стояк який знаходиться в санвузлі є центральним розходиться на кухню та ванну, переобладнання спричинило затоплення квартири. Щоб виявити в якому саме вузлі знаходиться протікання в квартирі  відповідача необхідно було розбивати стіну, однак відповідач не надав на це згоду. З візуального огляду затоплення та методом співставлення свідки констатували, що саме з квартири відповідача відбулось протікання води, що спричинило затоплення квартири позивача.
Такі покази свідків відповідачем належними та допустимими  доказами не спростовані. ОСОБА_3 не надала доказів, які б спростували твердження про відсутність переобладнань у належній їй квартирі, або про узаконеність таких переобладнань.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суди першої  інстанцій дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем.
Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції, відповідно до вимог норм закону, врахувавши характер вчинених дій, якими позивачу, який є людиною похилого віку та має вади здоров`я завдано шкоди, ступінь вини відповідача, глибину душевних і фізичних страждань позивача, а також вимог розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, є адекватним нанесеній моральній шкоді позивачу.
Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний акт не є належним доказом факту залиття квартири позивача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, спричиненою позивачу, є необґрунтованими, оскільки вказаний акт відповідає вимогам, викладеним у Правилах, тому є належними і допустимими доказами заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу.
Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.
Твердження апеляційної скарги про те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи був виготовлений раніше ніж складений акт про затоплення не впливають на правильність рішення суду, оскільки такі обставини спростовуються та пояснюються дослідженими доказами у справі. Зокрема: показами свідків, які вказували, що ОСОБА_2 періодично звертався до житлово-комунального підприємства № 2 щодо питання про затоплення його квартири мешканцями зверху, однак акт про затоплення було складено лише 04.12.2018 року.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої  інстанцій правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, врахували принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, з`ясували фактичний розмір заподіяних позивачу збитків, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правильну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Судом першої інстанції відповідно до вимог статті 141 ЦПК України правильно вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 3102 витрат понесених на оплату  судової будівельно-технічної експертизи та 2700 гривень судових витрат на правничу допомогу, які документально підтвердженні, фактично понесені та є співмірними зі складністю справи.
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Крім того при поданні даної апеляційної скарги скаржником не було сплачено судовий збір. У зв`язку з цим ухвалою апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу скаржника було залишено без руху та запропоновано протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали сплати судовий збір в розмірі 983, 60 гривень. Оригінал квитанції надати до апеляційного суду. Представником відповідача на виконання вимог ухвали суду було подано оригінал квитанції від 03 січня 2020 року про сплату судового збору в розмірі 830, 00 гривень.
Однак з 01 січня 2020 року змінено реквізити рахунків для зарахування до державного бюджету судового збору за подання апеляційної скарги, а тому судовий збір в розмірі 830,00 гривень, який був сплачений на рахунок, який діяв до 01 січня 2020 року до державного бюджету не зараховані, про що було повідомлено апеляційний суд листом від 18 лютого 2020 року № 02-18/20 Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області.
Враховуючи зазначене, керуючись ст.141 ЦУПК України, апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 983,60 гривень за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

                                                У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького мсіькрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 983,60 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді