ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 січня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/1357/18
провадження № 22-ц/4809/222/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Авраменко Т.М., Чельник О.І.,
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Бойко І.А. від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації,- 

встановив:

       У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 377, площею 4,92 га, кадастровий номер № 3522581200:02:000:0377, на підставі Державного акту серії КР № 099982 від 04.02.2004 року.
       05 лютого 2004 року вона уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ЗАСТ «Надія», правонаступником якого ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА». Даний договір було укладено строком на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації, тобто з 09.08.2004 року.
       Після закінчення терміну дії даного договору, приблизно на початку 2012 року до неї звернулися представники відповідача, пославшись на своє переважне право на поновлення договору на новий строк, запропонували їй укласти новий договір оренди землі строком на 7 років. З даною пропозицією вона погодилася та надала представнику орендаря копію свого паспорта та державного акту, проте тексту договору оренди вона не бачила, істотні умови не погоджувала та його не підписувала. 
       Починаючи з 2005 року вона отримувала від ПАСТ «Надія» орендну плату за користування належної їй земельною ділянкою, але вважала, що підставою нарахування орендної плати є фактичне користування орендарем земельною ділянкою та пролонгований первісний договір оренди.
       З метою уточнення розміру отриманої орендної плати для передачі у відділ субсидій, в лютому 2018 року вона звернулася до ПАСТ «Надія», де їй стало відомо про існування договору оренди землі від 11 травня 2012 року, який укладений від її імені із ПАСТ «Надія» строком на 20 років та зареєстрований в управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі Кіровоградської області 23.07.2012 року за № 352250004003880. Проте даний договір вона не укладала та не підписувала, що підтверджується висновком почеркознавчого дослідження.
       Посилаючись на ці обставини, просила визнати недійсним договір оренди землі б/н від 11 травня 2012 року та скасувати його державну реєстрацію.
       Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди б/н від 11 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАСТ «Надія» на земельну ділянку площею 4.92 га, кадастровий номер 3522581200:02:000:0377, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, вказує, що при зверненні з позовом до суду позивач посилалася виключно на її обізнаність з приводу укладення договору оренди землі від 05 лютого 2004 року строком на 5 років, а також його пролонгування. Разом з тим, розмір одержаної ОСОБА_1 протягом 2012-2017 років орендної плати як у грошовому, так і в натуральному вимірі, не відповідає умовам договору оренди землі від 05 лютого 2004 року. Також з урахуванням викладених позивачем доводів договір оренди землі від 05 лютого 2004 року мав поновлюватися тричі та кожного разу необхідно було б здійснювати державну реєстрацію відповідної угоди, яку сторони мали попередньо підписати. Вважає, що позивач знала про існування оспорюваного договору з моменту його укладання, тому є підстави для застосування строку позовної давності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 0377, за кадастровим номером 3522581200:02:000:0377, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,92 га, що розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області /а.с.8/. 
05.02.2000 року між ОСОБА_1 та ЗАСТ «Надія» укладено договір оренди землі, за умовами якого передала в користування ЗАСТ «Надія» вказану земельну ділянку строком на 5 років. Даний договір зареєстрований у Кіровоградському районному відділі земель, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 09.08.2004 року вчинено запис, реєстраційний номер 1156 /а.с.9-11/.
Згідно витягу зі статуту приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА», зазначене товариство у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства з публічного на приватний змінило своє найменування з «Публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія» на «Приватне акціонерне товариство «СГ НАДІЯ НОВА», являється правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія», яке в свою чергу є правонаступником прав та обов`язків ЗАСТ «Надія» /а.с.104/.
Відповідно до умов договору оренди землі від 11 травня 2012 року, ОСОБА_1 передала в платне користування вказану земельну ділянку Публічному сільськогосподарському товариству «Надія» строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Кіровоградській області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 23.07.2012 року вчинено запис, реєстраційний номер 352250004003880 /а.с.12-15/.
Протягом 2012-2017 років ОСОБА_1 отримувала орендну плату за оренду земельної частки (паю), що підтверджується відповідними бухгалтерськими документами /а.с.33-103/.
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначала, що даний договір вона не підписувала і про його існування дізналася у лютому 2018 року. До цього часу вважала, що нарахування орендної плати за фактичне користування орендарем земельною ділянкою та пролонгований первісний договір оренди.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4822/4823/18-27 від 10.01.2019 року, підписи від імені ОСОБА_1 в двох примірниках договору оренди землі від 11.05.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАСТ «Надія», які містяться на 4-й сторінці в графі «Орендодавець_ ( ОСОБА_1 )» та у двох примірниках акту приймання-передачі об`єкта оренди від 11.05.2012 року, Додаток № 2 до договору оренди землі від 11.05.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАСТ « Надія », які містяться в графі «Орендодавець» виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою /а.с.144-148/.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Отже, суд першої інстанції врахувавши наведені вище норми матеріального права та встановивши, що оспорюваний договір оренди, укладений від імені позивача, підписано не ОСОБА_1 , а іншою особою, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4822/4823/18-27 від 10.01.2019 року, дійшов правильного висновку про визнання цього договору недійсним. 
Посилання в апеляційній скарзі на обізнаність позивача про існування оспорюваного договору, так як вона отримувала орендну плату, не свідчить про наявність її волевиявлення на укладення договору, оскільки даний договір вона не підписувала.
Також не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності, оскільки про існування оспорюваного договору їй стало відомо у 2018 року після звернення до відділу у кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, тому позов пред`явлено в межах строків позовної давності. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30.01.2020 року.

Судді: 

О.А.Письменний Т.М. Авраменко О.І. Чельник