ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 635/1439/17
Провадження № 22-ц/818/842/20    
12 лютого 2020 року 
м.Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Овсяннікової А.І.
суддів             -  Коваленко І.П., Сащенко І.С.
за участю секретаря – Чабан А.В.
учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі ОСОБА_2 ,
Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року у складі судді Панас Н.Л. по справі №635/1439/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області, визнання незаконним та скасування запису про проведену державну реєстрацію та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області про поновлення порушеного права та спонукання до вчинення певних дій,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області.
В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що ОСОБА_2 є її сусідом. Він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2008 року.
Після проведеної ним приватизації та підписання нею Акту обміру та погодження меж земельної ділянки кадастрові номери: 6325184003:00:001:0050 та 6325184003:00:001:0049 вона втратила частку земельної ділянки, які належать їй відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22239920 від 23 березня 2009 року, що відповідає технічному паспорту від 26 грудня 2008 року та плану земельної ділянки.
Під час надання Акту обміру та погодження меж земельної ділянки для підписання, ОСОБА_2 не повідомив, що вона втратить частку земельної ділянку, якою вона користувалась з 1965 року та колодязь.
Межа ділянок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 знаходилась у відстані 3,60 м. від домоволодіння АДРЕСА_2 . На відстані 0,6 м від межі ділянки та 6,2 м від хвіртки знаходиться твердий межовий знак у вигляді колодязя, що внесений у технічну документації від 26 грудня 2008 року та побудований у 2000 році з бетону, але він після здійсненої приватизації ОСОБА_2 потрапив до його власності.
Вважає, що ОСОБА_2 скористався її поважним віком та необізнаністю з метою заволодінням її часткою земельної ділянки.
Проведеним обміром земельної ділянки відповідача встановлено, що при зіставленні координат земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно акту виносу в натурі від 12 квітня 2016 року з даними “Технічної документації” встановлена відповідність за виключенням ділянки з розмірами 27,0 м та 1,79 м.
Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 28 листопада 2018 року в межах земельної ділянки № НОМЕР_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , з розмірами в довжину 27,0 м та 1,70 м в ширину розташований навіс літ.”Л”. 
Однак, цей навіс побудований у 1998 року та належить їй на праві власності. Її господарські споруди опинились на земельній ділянці відповідача та межа земельної ділянки ОСОБА_2 ділить її нерухоме майно (навіс літ.”Л”) навпіл, чим порушує право власності на майно.
З урахуванням уточнень просить визнати незаконним та скасувати рішення Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області від 29 січня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим №6325184003:00:001:0050, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати незаконним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки; визнати протиправним самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_2 та забудову господарськими будівлями за межами земельних ділянок; зобов`язати ОСОБА_2 самостійно демонтувати встановлений паркан та господарські будівлі, що знаходяться за межами земельних ділянок.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. У вересні 2017 року подав зустрічну позовну заяву.
З урахуванням уточнень зазначає, що він є власником двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . На час придбання ним житлового будинку земельна ділянка, яка знаходилась в користуванні попередніх власників цього будинку, раніше ніким не приватизована, тобто об`єктом їх власності не була.
З моменту набуття права власності на житловий будинок він фактично користувався земельною ділянкою в тому вигляді як отримав від попереднього користувача, на той час її фактичні розміри ніхто не вимірював. Протягом всього часу користування цією земельною ділянкою він не вчинював жодних дій щодо збільшення її розміру, а навпаки, ще в 2008-2009 роках поступився ОСОБА_1 часткою землі, дозволивши їй пересунути огорожу між ділянками в бік зменшення земельної ділянки, що знаходилась в його користуванні. В такому вигляді ці суміжні ділянки і залишились аж до приватизації ним земельних ділянок, в ході якої і були зафіксовані існуючі фактичні межі, в тому числі і з ОСОБА_1 .
Він вирішив приватизувати земельну ділянку та ним виготовлено технічну документацію, проект із землеустрою, погоджено фактичні межі обох земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами, в тому числі і з ОСОБА_1 , встановлені в натурі межові знаки.
Право власності на обидві земельні ділянки він зареєстрував належним чином, відповідно до вимог діючого законодавства.
На час звернення до суду ОСОБА_1 на належній йому земельній ділянці 6325184003:00:001:0050 самовільно побудувала паркан, здійснивши тим самим самовільний захват частини його земельної ділянки. В добровільному порядку ОСОБА_1 на вирішення спору, який виник між ними, не погоджується. 
Зазначає, що навіс дійсно існував на момент виготовлення технічної документації на його земельну ділянку, але він був значно менший за розміром, не виходив за межі встановленої та існуючої між ними межі на час виготовлення та затвердження технічної документації. Розмір цього навісу самочинно збільшений ОСОБА_1 за рахунок брезентового накриття вже після затвердження технічної документації.
На земельній ділянці, що знаходиться у його власності знаходження навісу , порушує його право на користування земельною ділянкою. Сам навіс та таке збільшення не є капітальною спорудою з фундаментом, стінами, покрівлею та іншими ознаками нерухомого майна.
Просить поновити право власності на спірну земельну ділянку, зобов`язавши ОСОБА_1 перенести побудований паркан та навіс в довжину на 27 метрів та в глибину земельної ділянки АДРЕСА_2 на 1,78 метри.
Відповідач Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .. Оспорюване рішення прийняте радою в межах її повноважень і підстав для його скасування, як і для скасування запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, немає. Проти задоволення позову ОСОБА_2 не заперечували.
Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Харківській області просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позов ОСОБА_2 – задоволено.
Поновлено ОСОБА_2 право на користування земельною ділянкою площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 відновити межу між земельною ділянкою АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення частини навісу "Л", який належить ОСОБА_1 та частини паркану з боку ділянки АДРЕСА_2 , в довжину на 27 метрів та в глибину цієї земельної ділянки на 1,78 метри, відновивши розмір належної ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 до 0,2500 га.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено, які саме її права порушено державною реєстрацією земельної ділянки ОСОБА_2 та яким саме чином скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відновить її права. ОСОБА_1 самочинно встановлено навіс літ.«Л», яким також порушено межу ділянки ОСОБА_2 . Враховуючи, що навіс не є капітальною спорудою з фундаментом, стінами, покрівлею та іншими ознаками нерухомого майна, права ОСОБА_2 підлягають захисту, а позовні вимоги – задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду у частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 .
Оскільки вона з 1965 року користується земельною ділянкою під будинком і спорудами, а з 1998 року і зазначеним об`єктом нерухомості (навісом літ”Л”), право власності на які зареєстровано 23 березня 2009 року, тому має право на земельну ділянку, що знаходиться під житловим будинком та господарськими спорудами.
При оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, не перевіривши чи вільна спірна земельна ділянка від забудов інших осіб, Вільхівська сільська Рада прийняла рішення, яке порушує не тільки її право власника нерухомого майна, але і право користування земельною ділянкою.
Під час надання акту для підписання ОСОБА_2 ввів її в оману, що її підпис потрібен у зв`язку з будівництвом ним будинку та приховав інформацію, що вона буде позбавлена частки своєї земельної ділянки та навісу.
У зв`язку з тим, що межа земельної ділянки ОСОБА_2 право власності на яку він набув у 2015 році ділить належне їй нерухоме майно (навіс літ “Л”) навпіл, вона не має можливості оформити право власності на земельну ділянку.
Встановлення нею навісу літ “Л” та паркану з порушенням меж земельної ділянки ОСОБА_2 не мало місце, оскільки на час купівлі будинку ОСОБА_2 у 2008 р. спірний навіс літ.”Л” та огорожі вже були побудовані, ніяких зауважень або претензій щодо існуючих навісу літ.”Л” та парканів з 2008 року по 2016 рік відповідач не висував.
ОСОБА_2 до 19 лютого 2015 року також не мав жодного документа на підтвердження права власності та користування земельною ділянкою, інформація щодо площі, розміру та конфігурації його земельної ділянки була відсутня, технічний паспорт на будинок ОСОБА_2 також не містить даних про розмір та конфігурацію його земельної ділянки. 
Зазначаючи щодо самочинної побудови навісу відповідач не надав суду доказів: ані рішення суду про притягнення її до кримінальної або адміністративної відповідальності за самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, ані доказів на підтвердження зміни нею вказаного навісу, ані доказів, що навіс не є нерухомим майном. Не доведено ОСОБА_2 коли, за рахунок чого і в якому розмірі відбулось нібито самочинне збільшення навісу.
Доводи відповідача про те, що навіс літ. «Л» самовільно збільшений, спростовується технічним паспортом на житловий будинок та висновками судової земельно-технічної експертизи №5080 від 28 листопада 2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
З моменту набуття права власності на будинок він фактично користувався земельною ділянкою в тому вигляді, як отримав її від попереднього користувача та протягом всього часу користування цією земельною ділянкою він не вчинював жодних дій щодо збільшення її розміру.
Спірний навіс дійсно раніше існував, але з огляду на те, що він уявляв з себе конструкцію на дерев`яних стовпах, які з часом згнили, він завалився і саме на момент виготовлення та затвердження технічної документації в період 2013-2014 років його фактактично не було, він самозруйнувався, залишилась тільки його незначна частина, огорожі між спірними земельними ділянками на той час також не було. 
На час виготовлення та затвердження технічної документації були встановлені межі земельної ділянки, які були погоджені з усіма суміжними землекористувачами, в тому числі з ОСОБА_1 , відповідно до фактичного користування, з урахуванням фактичної наявності частини такого навісу, усіх інших існуючих будівель,
У відзиві на апеляційну скаргу Вільхівська сільська рада Харківського району просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Позивачем не надано доказів, що навіс є капітальною спорудою, із покрівлею, стінами та іншими ознаками нерухомого майна, що могло бути б підставою в процесі оформлення земельної ділянки для застосування ст. 120 Земельного Кодексу України.
Факт підписання акту встановлення і погодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 підтверджує безспірність питання меж суміжних земельних ділянок. 
Колегія суддів, вислухав суддю – доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 №792662, виданного 23 березня 2009 року виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_2 ).
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 жовтня 2008 року ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який знаходиться на суміжній земельній ділянці із земельною ділянкою ОСОБА_1 . 
Рішенням Вільхівської сільської ради ХVІІ сесії VІ скликання від 10 липня 2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,2500 га за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 сільської ради Харківського району Харківської області по АДРЕСА_1 з подальшим оформленням права власності на землю.
Рішенням Вільхівської сільської ради ХХХ сесії VІ скликання від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим оформленням права власності на землю.
Рішенням Вільхівської сільської ради ХХХІІ сесії VІ скликання від 23 грудня 2013 року ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2484 га за кадастровим номером 6325184003:00:001:0049 із земель житлової та громадської забудови зі зміною її цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. 
Рішенням Вільхівської сільської ради ХХХХІ сесії VІ скликання від 29 січня 2015 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 ; передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,2500 га за кадастровим номером 6325184003:00:001:0050 за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку.
19 лютого 2015 року право власності на земельні ділянку площею 0,2484 га та 0,2500 га по АДРЕСА_1 за кадастровими номерами 6325184003:00:001:0049 та 6325184003:00:001:0050 відповідно зареєстровано за ОСОБА_2 .
За ст. 116,125, 126 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до положень частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з частинами першою, третьою, шостою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. 
Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
За змістом ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка представляє собою частину земної поверхні, що має фіксовані межі, характеризується певним місцем розташування, природними властивостями, фізичними параметрами, правовим і господарським станом та іншими характеристиками.
Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натурі) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натурі. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив`язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі).
Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. 
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до чинного законодавства.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що приватизація земельної ділянки, яка проведена відповідачем, порушує її права, оскільки ним до складу його земельної ділянки включено частину земельної ділянки , на якій розташована належна їй споруда, а саме навіс літ. «Л». Зазначає, що навіс побудовано у 1998 році та при приватизації будинку цей навіс був зазначений у технічному паспорті та наразі вона не має можливості приватизувати земельну ділянку під належними їй спорудами у зв`язку з діями ОСОБА_2 .
Як зазначає представник Вільхівської сільської ради, земельна ділянка ОСОБА_1 не приватизована, технічна документація на землю не виготовлялась, межі ділянки не встановлювались. Позивачкою право власності оформлено лише на будинок. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що у 2009 році свідоцтво про право власності видано лише на будинок з надвірними спорудами, їй земельна ділянка не виділялась, її межі та конфігурація не визначалась, до землевпорядних організацій для встановлення меж земельної ділянки в натурі вона, не зверталась, державного акту на спірну земельну ділянку не отримувала.
Враховуючи, що межі земельної ділянки позивачки не визначені, беззаперечно вважати, що до земельної ділянки ОСОБА_2 входить земельна ділянка позивачки – не можна.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на висновки земельно- технічної експертизи від 28 листопада 2018 року, яким встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_2 розташований її навіс та межа земельної ділянки відповідача ділить його навпіл. В суді апеляційної інстанції представником позивачки також зазначено щодо фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_1 під належними їй спорудами та саме з цього мають бути визначені межі суміжних земельних ділянок, а тому визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку під її навісом є незаконним.
ОСОБА_2 категорично заперечує щодо розташування споруд позивачки на його землі. Навіс, на існування якого посилається позивачка –це лише стовпи, покриті брезентом та не є капітальною спорудою. На час оформлення документації у 2013 році навісу на території його земельної ділянки не існувало, оскільки старий навіс був менших розмірів , а новий навіс позивачкою зроблено більших розмірів та він заходить на його земельну ділянку. 
Особисто ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувала, що навіс не капітальна споруда, а накриті стовпи.
Національний стандарт N 2 “Оцінка нерухомого майна”, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, не містить визначення поняття “капітальна споруда”, а згідно п. 2 цього стандарту споруди –це земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо). При цьому, земельне поліпшення –це результати будь-яких заходів, що призводять до зміни якісних характеристик земельної ділянки та її вартості. До земельних поліпшень належать матеріальні об`єкти, розташовані у межах земельної ділянки, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а також результати господарської діяльності або проведення певного виду робіт (зміна рельєфу, поліпшення ґрунтів, розміщення посівів, багаторічних насаджень, інженерної інфраструктури тощо).
З технічного паспорту на садибний(індивідуальний) будинок вбачається, що до переліку надвірних споруд включено навіс літ. «Л», який побудовано у 1998 році. Згідно опису основних конструктивних елементів цей навіс фундаменту та покрівлі не містить. 
Позивачкою обставини щодо зовнішнього виду навісу не спростовані, доказів, що спірна споруда є капітальною не надано. 
Таким чином, вважати таку споруду капітальною, що не може бути переміщена без втрати її призначення- не можна, а тому посилання позивачки на розташування її майна на спірній земельній ділянці та неврахування цих обставин при визначенні меж- безпідставне. 
За таких обставин висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є обґрунтованими.
Крім того, з акту щодо погодження меж земельної ділянки від 10 листопада 2014 року вбачається, що при визначенні меж земельної ділянки ОСОБА_2 вони погоджені із суміжними землекористувачами, а саме: землі Вільхівської сільської ради, довірена особа – ОСОБА_3 , земельна ділянка АДРЕСА_2 власник – ОСОБА_1 , земельна ділянка АДРЕСА_3 , власник ОСОБА_4 .
Також, у матеріалах технічної документації міститься акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який також підписаний власниками/користувачами суміжних ділянок – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . 
З цих документів вбачається, що під час складення акту встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також акту приймання-передачі межових знаків на зберігання замовнику були присутні землекористувачі, в тому числі ОСОБА_1 , яка претензій при погодженні меж земельної ділянки ОСОБА_2 , а також до існуючих меж після їх встановлення не заявила.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала щодо підписання нею документів. 
Також, ставлячи питання про скасування рішень Вільхіської сільскої ради про затвердження документації з землеустрою та скасування запису про державну реєстрацію ОСОБА_1 не доведено, в чому саме полягає незаконність дій сільської ради при ухвалені такого рішення, які саме її права порушено.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. 
Рішення ухвалено з дотриманням матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.
Головуючий –                                                                А.І. Овсяннікова
Судді:                                                                                І.П. Коваленко
                                                                                       І.С. Сащенко