ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5137/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 січня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                                          
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучма А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,–
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України  (далі – відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 2), в якому просив визнати протиправною відмову відповідача 1 в призначені позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499 та ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначені одноразової грошової допомоги позивачеві, оформлене п. 66 протоколу від 23.11.2018 № 117; зобов`язати відповідача 2 повторно направити документи позивачеві щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України; зобов`язати відповідача 1 призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499 та ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 186 011,10 грн. та надіслати рішення про призначення одноразової грошової допомоги до відповідача 2 для видання наказу про виплату такої допомоги; зобов`язати відповідача 1 подати звіт про виконання судового рішення. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2019 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню п.66 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом №117 від 23.11.2018, в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано Київський міський військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України, зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дату настання інвалідності ІІ групи – 18.10.2010 з урахуванням висновків суду. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі. На думку апелянта, позовні вимоги є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству оскільки КМВК було виконано всі вимоги законодавства та направлено документи позивача розпорядникові бюджетних коштів для прийняття рішення.
Відповідач 1 також подав апеляційну скаргу, в якій просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до п.  8 ст. 163 Закону 2011-XII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права., а оскільки позивач звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 09.08.2018, а інвалідність йому встановлено 18.10.2010, термін з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у позивача сплив. 
Відзивів на апеляційні скарги позивач не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивач, як особа із інвалідністю ІІ групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, має право на отримання одноразові грошової допомоги, передбаченою ст. 16 Закону 2011-XII, в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності, а саме – 18.10.2010. 
В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч .1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підполковник ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України та 27.06.1996 був звільнений в запас з посади командира вертолітної ескадрильї в/ч НОМЕР_1 на підставі п. 65 пп. «в» (за станом здоров`я), відповідно до витягом з наказу № 914 від 27.06.1996 (а.с. 12).
Експертним висновком № 435 засідання Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 21.09.2010 № 13/10 встановлено, що захворювання позивача пов`язані із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №124426 Серія 10 ААА, 18.10.2010 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС (а.с. 14-15).
На підставі заяви та поданих документів позивача, відповідачам 2 направлено висновок з усіма належними документами стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Листом від 13.12.2018 № В03/3073 відповідач 2 повідомив позивача, що відповідно до Протоколу № 117, затвердженого Міністром оборони України 23.11.2018, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги (а.с. 16).
Згідно з витягом з протоколу від 23.11.2018 №117 комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки останній звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-VI, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто, до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 17).
Відмова у призначені позивачеві одноразової грошової допомоги стала підставою для звернення позивача до суду із вказаною позовною заявою.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності – дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, відтак, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у позивача є 18.10.2010 (дата встановлення інвалідності), а отже, відповідно до приписів п. 3 Порядку № 975, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом № 2011-XII. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідач 1 в апеляційній скарзі зазначив, що відповідно до п. 8 ст. 16 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Таким чином, позивач не скористався своїм правом і не звертався у визначений строк до уповноваженого органу за отриманням одноразової грошової допомоги. Законом № 2011-XII передбачено строк в межах якого заявник може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому позивач не може клопотати перед судом про поновлення строку на призначення йому останньої. 
З приводу зазначеного колегія суддів встановила наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 162 та п. 9 ст.163 № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста – дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності – дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328 від 03 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній до 1 січня 2014 року), було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 499 (у редакції до 08.08.2011) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, – у розмірі: 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 54-місячного грошового забезпечення – інвалідам II групи.
З приводу посилань відповідача 1 на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло 18.10.2010, але із відповідною заявою він звернувся лише 09.08.2018, тобто із пропуском трирічного строку звернення, встановленого ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності є 18.10.2010 відповідно до приписів п. 3 Порядку № 975, що сторонами не заперечується, а відтак, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності. 
Частина 8 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01 січня 2014 року відповідно до п. 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» № 5040-VI від 04 липня 2012 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу приписів ст. 58 Конституції України, ч. 8 ст.163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесена Законом України № 5040-VI від 04 липня 2012 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», набрала чинності 01 січня 2014 року, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 336/2660/17, від 13.06.2019 у справі № 1640/2510/18, від 19.09.2019 у справі № 320/247/15-а, який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (що була чинною на момент встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності – у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Пунктами 3, 5, 7 наведеного Порядку передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату  такі документи: 
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; 
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); 
копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; 
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; 
копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 
копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Копії документів завіряються в установленому порядку керівником уповноваженого органу.
Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. 
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Аналогічні норми містить і Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (чинний на момент звернення позивача за призначенням та виплатою ОГД), зокрема, пунктом 11 наведеного Порядку встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає передбачені в цьому пункті документи уповноваженому органу.
За приписами пункту 11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 03 червня 2013 року, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у п. 9 цього Положення, серед іншого, готують документи, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори; забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.
Згідно з п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до п. 13 наведеного Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п.п.  10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, саме Міністерством оборони України, як центральним органом виконавчої влади здійснюється призначення і виплата одноразової грошової допомоги за наслідком розгляду поданих заявником документів та висновку керівника уповноваженого органу Міністерства оборони України, за результатами чого приймається відповідне рішення про призначення одноразової грошової допомоги, що є підставою для нарахування та виплати ОГД, водночас, Київським міським військовим комісаріатом, у передбачених законодавством випадках, забезпечується підготовка, оформлення та подання документів для виплати грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил. 
З приводу посилання відповідача 1, щодо застосування відносно позивача Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII колегія суддів зазначає, що положення вказаного закону не регулюють відносини, що виникають у випадку права на виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, відтак, застосування зазначеного закону у контексті спірних правовідносин є безпідставним. 
Позиція відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що нова редакція Закону № 2011-XII (з 01.01.2014) не поширюється на позивача з огляду на дату звільнення також є безпідставними, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону № 2011-ХІІ законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. Отже, у спірних правовідносинах застосовується редакція ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, яка діяла до 01.01.2014, оскільки інвалідність позивачеві встановлена довічно у 2010 році.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.11.2018 у справі № 295/3869/17, від 30.10.2018 у справі № 760/16027/16-а, від 07.02.2019 у справі № 816/1266/16.
В частині, в якій відповідачем 1 не вбачається підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Міністерством оборони України призначити та виплатити позивачу із зазначенням розміру одноразової грошової допомоги на суму 186011,10 грн., оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині, на думку апелянта, посягає та порушує дискреційні повноваження останнього, як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне. 
В оскаржуваному рішенні від 23.11.2018 № 117 відповідачем 1 відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав його звільнення з військової служби до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-VI, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто, до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону № 2011-XII.
З вказаного рішення вбачається, що позивачеві відмовлено не з підстав необґрунтованості розміру одноразової грошової допомоги на суму 186011,10 грн., а саме, внаслідок його звільнення з військової служби до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-VI, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, з чого вбачається, що якби позивач був звільнений з військової служби після набрання чинності Закону № 3597-VI, відповідачем було б прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому чинним законодавством. 
Оскільки відповідачем 1 в рішенні від 23.11.2018 № 117 фактично визнано право позивача на виплату одноразової грошової допомоги, однак відмовлено з підстав, зазначених у цьому рішенні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, в якому відповідач 1 зобов`язаний виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу в розмірі, передбаченому чинним законодавством, при цьому резолютивна частина рішення суду першої інстанції не містить визначення розміру одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу, оскільки визначення такого розміру належить до дискреційних повноважень МОУ.
Твердження Київського міського військового комісаріату щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання КМВК повторно надіслати документи позивача до Міністерства оборони України не приймаються судом до уваги, оскільки такі дії є обов`язковою передумовою для прийняття розпорядником коштів рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційних скарг, з урахуванням наведених норм права, враховуючи позиції Верховного Суду в рамках спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,–
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 29 січня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова 

                                                                                                    А.Ю.Кучма