Постанова
Іменем України
 
04 лютого 2020 року  
м. Київ
справа № 344/4469/18 
провадження № 51-935км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Марківського районного суду Луганської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року щодо 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 березня 2013 року Марківським районним судом Луганської області за частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільненого від відбування покарання на підставі  статті 75 КК з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК.
Оскаржені судові рішення
1. Марківський районний суд Луганської області вироком від 11 липня 2018 року засудив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. 
2.  Засудженого визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку.
3.  Луганський апеляційний суд ухвалою від 15 листопада 2018 року вирок районного суду змінив, зарахувавши засудженому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 березня 2017 року по 14 листопада 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4.  У касаційній скарзі зі змінами та доповненнями  прокурор, посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції . 
5.  Прокурор зазначає, що ОСОБА_6 виданий Російською Федерацією на підставі Європейської конвенції про видачу правопорушників у зв`язку з кримінальним переслідуванням за злочин, передбачений частиною 2 статті 186 КК і запитувана сторона не надала згоди на приєднання покарання за попереднім вироком. Тому суд першої інстанції не мав права застосовувати правила, передбачені статтею 71 КК. На підтвердження своєї позиції прокурор долучив до касаційної скарги лист Генеральної прокуратури Російської Федерації від 27 червня 2017 року. 
6.  Він вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на зазначені обставини та не усунув допущених порушень.
7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
8. Представник потерпілого – АТ «Укрпошта» направив письмову заяву про здійснення касаційного розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 435 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
9.  У судовому засіданні  прокурор підтримав касаційну скаргу частково, просив змінити вирок та ухвалу, виключивши з них рішення про застосування статті 71 КК. 
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у зміненій скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу належить задовольнити частково на таких підставах.
11.  Відповідно до вимог статті 576 КПК та статті 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року видана в Україну особа може бути притягнена до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція). 
12.  Статтею 66 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року передбачено, що без згоди запитуваної сторони видану особу не можна притягти до кримінальної відповідальності або покарати за здійснений до її видачі злочин, за який вона не була видана.
13.  Як убачається з матеріалів справи, органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого  частиною  2 статті 186 КК. 
14.  Генеральною прокуратурою України до Генеральної прокуратури Російської Федерації було направлено запит на видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за цим обвинуваченням.
15.  Постановою заступника Генеральної прокуратури Російської Федерації від 27 червня 2017 року запит про видачу ОСОБА_6 задоволено відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року. 
16.  Водночас заступник Генеральної прокуратури Російської Федерації листом від 27 червня 2017 року № 81/2-3266-15 повідомив, що не надає згоди на приєднання ОСОБА_6 невідбутої частини покарання за вироком Марківського районного суду від 15 березня 2013 року, яким він був засуджений за частиною 1 статті 162 КК. 
17. Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухваливши рішення про застосування статей 71, 72 КК та часткове приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за  частиною 1 статті 162 ККза попереднім вироком, допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.
18. Однак Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень та вважає, що наведені порушення можливо усунути шляхом зміни вироку та ухвали із виключенням з них застосування положень статті 71 КК. Тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а судові рішення — зміні.
З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Марківського районного суду Луганської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року щодо  ОСОБА_6 змінити: виключити рішення про призначення ОСОБА_6 покарання на підставі частини 1 статті 71 та статті 72 КК і вважати йогозасудженим за частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 

Судді:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                         ОСОБА_3