Дата документу 14.01.2020 Справа № 334/7146/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/547/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У.№ 334/7146/19                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                Дашковської А.В.,
                       Кримської О.М.,
секретар: Волчанова І.М.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою  про встановлення факту, що має юридичне значення, та просив визнати факт припинення права постійного користування земельною ділянкою щодо ОСОБА_2 в зв`язку із його смертю. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він є учасником бойових дій та згідно п.14 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги щодо першочергового відведення земельних ділянок. З метою реалізації свого права на відведення земельної ділянки заявник звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,0 га на території Новоолександрівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, проте отримав відмову. Відмова була мотивована тим, що запитувана земельна ділянка згідно Державного акту на право постійного користування землею II-ХС № 012549 перебуває у постійному користуванні батька заявника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно положень Земельного кодексу України не передбачається припинення землекористування внаслідок смерті землекористувача. На підставі викладеного заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту припинення права постійного користування земельною ділянкою з метою надання можливості належним чином здійснювати повноваження уповноваженого органу, яким є Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року   відмовлено у відкритті провадження у справі.
Судове рішення мотивовано тим, що із заяви про встановлення факту вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження. 
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що жодного спору про право не існує, а перебування запитуваної земельної ділянки у постійному користуванні його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , лише перешкоджає у здійсненні його прав, передбачених ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відзив на апеляційну скаргу учасники провадження до суду апеляційної інстанції не надали.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що з поданої заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із вимогами закону і ґрунтуються на зібраних у справі доказах.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту припинення права користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 зазначає, що встановлення цього факту необхідно для надання можливості Головному управлінню Герждеокадастру у Херсонській області належним чином здійснювати повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, яка перебувала у постійному користуванні його батька, який помер у 2012 році, та вирішення питання про передачу цієї ділянки у його користування.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Зважаючи на те, що підстави і порядок припинення права постійного користування визначені нормами Земельного кодексу України, зокрема ст.141 ЗК, Законом України «Про оренду землі», книгою 6 ЦК України, якою врегульовані правовідносини щодо спадкування, у тому числі і права постійного користування земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки між ОСОБА_1 і Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області вбачається спір про право на земельну ділянку , земельним і цивільним законодавством передбачені підстави і порядок припинення права постійного землекористування.
Доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В.Кочеткова

Судді: А.В.Дашковська

О.М.Кримська