Справа № 466/3327/15-ц                                         Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І. 
Провадження № 22-ц/811/2534/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Провадження № 22-ц/811/2404/19 
Категорія справи:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        29 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Куцика І.Б.;
адвоката Мартиневича О.А. 
- представника позивача ОСОБА_1 ;
відповідачки ОСОБА_2 та її представників 
- адвокатів Возного О.Й. і Мацієвської А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про участь у вихованні малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 30 серпня 2008 року між сторонами даного спору було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_3 .
З часу народження сина їх сім`я проживала у квартирі АДРЕСА_1 , однак ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка ОСОБА_2 забрала дитину та переїхала проживати в будинок до своєї родини, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ос.).
З вказаного вище часу позивач намагається порозумітись з дружиною на предмет своєї участі у вихованні сина, однак ОСОБА_2 спочатку частково, а на час пред`явлення позову - повністю ізолювала від нього сина, а тому його зустрічі з ним носять періодичний характер та залежать від настрою відповідачки, всі відбуваються виключно в присутності відповідачки ОСОБА_2 та в місці, визначеному нею. Перед пред`явленням даного позову ОСОБА_2 повідомила позивача, що він може бачитись з дитиною виключно в межах будинковолодіння її родини.
Позивач стверджував, що має бажання бачитись з сином, спілкуватись з ним, брати участь у його вихованні, розвитку та житті, відвозити та забирати дитину після занять у студії та садочку, оскільки забезпечений транспортним засобом, однак з відповідачкою вони не можуть самостійно дійти порозуміння про його, позивача, участь у спілкуванні з сином, а тому він змушений звернутись до суду.
Просив ухвалити рішення, яким визначити йому наступні способи участі у вихованні сина, а саме - побачення без участі матері (відповідачки):
-        перші і треті вихідні тижня кожного місяця, а саме: з п`ятниці 17.00 год. до неділі 20.00 год. з ночівлею дитини за адресою: АДРЕСА_1 ;
-        кожен понеділок з 11.00 год. з ночівлею дитини за адресою: АДРЕСА_1 і до вівторка 09.30 год. (з відведенням дитини у студію);
-        кожен вівторок та четвер тижня з 17.00 год. до 20.00 год. поза межами будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (ос.);
-        спільний відпочинок та оздоровлення без участі матері загальною тривалістю 30 календарних днів на протязі календарного року: протягом зимового періоду - 10 днів, протягом літнього періоду - 20 днів, як в межах України, так і за її межами (том 1, а.с. 2).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року позов задоволено частково.
Визначено ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом надання систематичних побачень з дитиною:
1) протягом перших шести місяців з часу набрання рішенням суду законної сили:
-        кожного понеділка та кожної середи місяця в період часу з 18:30 год. до 20:30 год., які мають відбуватись в присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 ;
-        кожної першої і третьої суботи місяця в період часу з 14:00 год. до 19:00 год. та кожної другої і четвертої неділі місяця в період часу з 15:00 год. до 19:00 год., які мають відбуватись в присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 ;
2) після спливу шести місяців з часу набрання рішенням суду законної сили:
-        кожного понеділка та кожної середи місяця в період часу з 18:30 год. до 20:30 год., які мають відбуватись без присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 ;
-        кожного першого і третього тижня місяця в період часу з 18:30 год. п`ятниці до 10:00 год. суботи та кожного другого і четвертого тижня місяця в період часу з 16:00 год. суботи до 11:00 год. неділі, які мають відбуватись без присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_1 ;
3) після спливу дванадцяти місяців з часу набрання рішенням суду законної сили додатково надати ОСОБА_1 право на спільний відпочинок з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , загальною тривалістю в 25 календарних днів, а саме: 10 календарних днів в період зимових шкільних канікул та 15 календарних днів в період літніх шкільних канікул, які мають погоджуватися з матір`ю дитини (том 4, а.с. 98-102).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 квітня 2019 року ухвалено абзац мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року в цивільній справі №466/3327/15-ц:
«Визначаючи позивачу ОСОБА_1 способи участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , суд враховує насамперед інтереси дитини, для якої спілкування з обома батьками має вирішальне значення для її повноцінного духовного і морального розвитку, а також враховує обставини, які існують на даний час, та які підтверджені зібраними у справі доказами. Зокрема, суд враховує те, що через наявність спору з матір`ю дитини, позивач тривалий час практично не бачився та не спілкувався з сином, а тому, на думку суду, участь батька в спілкуванні з дитиною протягом певного часу без присутності матері може бути психотравмуючим фактором та мати негативні наслідки. Визначення позивачу ОСОБА_1 шестимісячного строку для спілкування з сином ОСОБА_4 в присутності матері, на думку суду, буде достатнім періодом, протягом якого він зможе відновити та налагодити контакт з дитиною та проводити в подальшому зустрічі такі без присутності матері з періодичною можливістю ночівлі дитини в батька. Також суд приймає до уваги стан здоров`я дитини і наявність в неї інвалідності, необхідність додержання режиму харчування, графік навчання дитини в школі та відвідування позашкільних занять, а також період перебування батьків дитини на роботі по виконанню трудових обов`язків»
доповнити реченням наступного змісту:
«З метою збереження балансу часу між інтересами дитини, інтересами батька та інтересами матері дитини, суд вважає за необхідне також встановити відповідачу ОСОБА_2 період для спільного відпочинку з малолітнім сином ОСОБА_4 під час зимових та літніх шкільних канікул».
Також ухвалено після абзацу другого резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року в цивільній справі №466/3327/15-ц доповнити резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту:
«Після спливу дванадцяти місяців з часу набрання рішенням суду законної сили встановити ОСОБА_2 період на спільний відпочинок з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності батька дитини - ОСОБА_1 , загальною тривалістю в 30 календарних днів, а саме: 10 календарних днів в період зимових шкільних канікул та 20 календарних днів в період літніх шкільних канікул, які мають погоджуватися з батьком дитини» (том 4, а.с. 112-113).

Вище згадані рішення та додаткове рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване додаткове рішення від 11 квітня 2019 року скасувати та постановити ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення, покликаючись на порушення норм процесуального права, оскільки відповідачка ОСОБА_2 будь-яких позовних вимог не заявляла, із зустрічним позовом до суду не зверталась, такі вимоги в суді не розглядались, висновок щодо цього питання органу опіки та піклування (як за заявою матері, так і з ініціативи суду) не приймався (том 4, а.с. 140-141).
Також апелянт, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення від 11 березня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Визначити ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом надання систематичних побачень з дитиною:
-кожного понеділка та кожної середи місяця в період часу з 18:30 год. до 20:30 год., які мають відбуватись без присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 ;
-кожного першого і третього тижня місяця в період часу з 18:30 год. п`ятниці до 10:00 год. суботи та кожного другого і четвертого тижня місяця в період часу з 16:00 год. суботи до 11:00 год. неділі, які мають відбуватись без присутності матері дитини - ОСОБА_2 поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_1 ;

Надати ОСОБА_1 право на спільний відпочинок з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері дитини ОСОБА_2 , загальною тривалістю в 25 календарних днів, а саме: 10 календарних днів в період зимових шкільних канікул та 15 календарних днів в період літніх шкільних канікул».
Звертає увагу на те, що Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 26.06.2015 року було дано висновок, згідно якого згаданий орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , а саме: щопонеділка з 16:00 год. до 20:00 год.; щосереди з 16:00 год. до 20:00 год.; перший і третій тиждень місяця з п`ятниці 18:00 год. до суботи 18:00 год. з ночівлею за адресою: АДРЕСА_1 ; другий і четвертий тиждень місяця з суботи 18:00 год. до неділі 18:00 год. з ночівлею за адресою: АДРЕСА_1 Зустрічі повинні відбуватись без присутності матері дитини  ОСОБА_2 . За домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму харчування навчання та сну малолітнього ОСОБА_4 .
Також звертає увагу на те, що вище згаданий висновок був підтриманий в суді представником органу опіки та піклування, а також те, що комісія з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації, розглянувши лист Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2018 року, прийшла до висновку про недоцільність зміни цього висновку.
Вважає, що судом в оскаржуваному рішенні не наведено жодної обставини, з якої б згаданий висновок суперечив інтересам дитини. 
Вважає, що висновки суду про те, що зустрічі позивача із сином слід проводити в присутності матері, не відповідають обставинам справи та суперечать якнайкращим інтересам сина (том 4, а.с. 142-143).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3)судом не вирішено питання про судові витрати;
4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
В той же час, заява відповідачки ОСОБА_2 про постановлення додаткового рішення містить посилання на статтю 270 ЦПК України в цілому - без посилання на конкретну вище згадану підставу для ухвалення додаткового рішення суду. 
Як вбачається зі змісту цієї заяви, підставою для ухвалення судом додаткового рішення заявниця вважає те, що рішенням суду від 11 березня 2019 року по даній справі «в порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушено баланс між інтересами дитини та інтересами матері  ОСОБА_2 » (том 4, а.с. 110-111), однак наведена відповідачкою причина не передбачена чинним цивільним процесуальним законодавством, як підстава для ухвалення додаткового рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 будь-яких позовних вимог не заявляла, із зустрічним позовом до суду не зверталась, вимоги, які заявлені нею у Заяві про постановлення додаткового рішення, в суді не розглядались.
За вище наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про постановлення додаткового рішення, а відтак це додаткове рішення підлягає скасуванню - з відмовою ОСОБА_2 у задоволенні її заяви.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачка ОСОБА_2 рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року в апеляційному порядку не оскаржувала, що дає підстави для висновку про те, що вона з цим рішенням погодилась.
Відзиву на апеляційні скарги в письмовій формі (стаття 360 ЦПК України) відповідачка також до суду апеляційної інстанції не подавала.

В суді апеляційної інстанції, як відповідачка, так і її представники, заперечили можливість задоволення (часткового задоволення) апеляційної скарги позивача на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року. При цьому зміст доводів цих заперечень зводився до того, що насправді відсутній предмет спору, оскільки позивачу ніхто жодних перешкод у вихованні малолітнього сина (зокрема - у зустрічах з ним) не чинить, однак сама дитина не бажає спілкуватися з батьком.
Як вбачається зі змісту письмових Заперечень відповідачки проти позовної заяви, остання на стадії розгляду справи судом першої інстанції також стверджувала те, що батько дитини (позивач) насправді сином не цікавиться і сам не проявляє ініціативи до участі у його вихованні, а вона «жодним чином не заперечувала та ніколи не перешкоджала їх зустрічам», однак її «вимогами щодо зустрічей було завчасне попередження (її) про час побачень з сином та (її) присутність», а також те, щоб «такі зустрічі відбувалися в межах будинковолодіння за адресою проживання та реєстрації (відповідачки) та дитини:  АДРЕСА_2 » (том 1, а.с. 37-41).
Факт того, що відповідачка ОСОБА_2 питання зустрічей позивача з сином обумовлювала рядом умов, зокрема - і її присутністю та за місцем її проживання, стверджується і іншими матеріалами справи (том 1, а.с. 62, 88-90, 128-131, 190-194; том 3, а.с. 238-241; том 4, а.с. 83-88), а також і не заперечується самою відповідачкою.
В той же час, відповідачкою також не заперечується та обставина, що між нею та позивачем ОСОБА_1 склалися вкрай неприязні та конфліктні відносини, а також те, що на розгляді у судах перебували та перебувають чисельні судові спори між ними, що фактично унеможливлює зустрічі з дитиною за участю обох її батьків одночасно - без психотравмуючих факторів для дитини.
Відтак, колегія суддів критично оцінює твердження відповідачки стосовно того, що позивачу ніхто перешкод у вихованні малолітнього сина (зокрема - у зустрічах з ним) не чинить, оскільки обумовлення таких зустрічей присутністю на них мами дитини (відповідачки) і за місцем проживання останньої - за вище наведених обставин в їх сукупності - фактично унеможливлює ці зустрічі, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та спричиняти на неї негативний влив.
Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) з аналогічних правовідносин.

Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року встановлено, що після спливу шести місяців з часу набрання рішенням суду законної сили позивач має право на зустрічі з сином без присутності матері дитини, ОСОБА_2 , та поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 .
Таким чином (у випадку не оскарження цього рішення в апеляційному порядку) позивач набував право на зустрічі з сином без присутності матері дитини та за межами її місця проживання з 21 жовтня 2019 року (через 6 (шість) місяців після складення повного тексту рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року) і відповідачка з таким рішенням суду погодилась.

Щодо посилання відповідачки на те, що син не бажає спілкуватися з батьком, то небажання дитини спілкуватися з батьком само по собі не є підставою для відмови в задоволенні позову (ухвала ВССУ від 08.11.2017 року у справі № 397/5) і (крім цього) на твердження самої відповідачки тривалий час практика зустрічей батька з сином просто є відсутньою. 

А щодо графіку зустрічей батька з сином, то конкретних заперечень на запропонований позивачем графік відповідачкою до суду подано не було.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року також підлягає до задоволення шляхом викладу резолютивної частини цього рішення у новій редакції. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 квітня 2019 рокузадовольнити.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 квітня 2019 рокускасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Визначити ОСОБА_1 спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом надання систематичних побачень з дитиною:
-кожного понеділка та кожної середи місяця в період часу з 18:30 год. до 20:30 год., які можуть відбуватись без присутності матері дитини, ОСОБА_2 , та поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 ;
-кожного першого і третього тижня місяця в період часу з 18:30 год. п`ятниці до 10:00 год. суботи та кожного другого і четвертого тижня місяця в період часу з 16:00 год. суботи до 11:00 год. неділі, які можуть відбуватись без присутності матері дитини, ОСОБА_2 , та поза межами будинковолодіння АДРЕСА_2 з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_1
Надати ОСОБА_1 право на спільний відпочинок з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без присутності матері дитини ОСОБА_2 , загальною тривалістю в 25 календарних днів, а саме: 10 календарних днів в період зимових шкільних канікул та 15 календарних днів в період літніх шкільних канікул».

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 січня 2020 року.

       Головуючий:                                                        Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                        Крайник Н.П.
                                                                       Шеремета Н.О.