ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/289/20 Справа № 182/8270/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
       30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів. Просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу у розмірі 4857,97 грн. станом на 19 грудня 2016 року, внаслідок неправомірного застосування викривлених даних замість показників лічильника газу, а також зобов`язати відповідача скасувати помилково нараховану до сплати суму боргу у розмірі 4857,97 грн. та зробити перерахунок відповідно до даних показників лічильника газу, вказаних у платіжних документах (а.с.1-5).
12 грудня 2018 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, який становить 7212,56 грн. (а.с.33-40).
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів. Позовні вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 5024,04 грн. В іншому відмовлено. Вирішено питання судового збору (а.с.109-114).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, а в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., реєстровий № 826. (а.с.10).
01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу і початку здійснення ліцензованої діяльності з постачання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання попереднього постачальника ПАТ «Дніпрпетровськгаз», на які споживачі здійснювали оплату були закриті. З вказаного часу заборгованість споживачів, що існувала за час надання послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» почала надходити на рахунки зі спеціальним режимом використання теперішнього постачальника - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та згідно укладеного договору — доручення, суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року, перераховувалися ПАТ «Дніпропетровськгаз» в рахунок погашення заборгованості, що не суперечить вимогам чинного законодавства.
Станом на 01 липня 2015 року, на особистому рахунку ОСОБА_1 за надані послуги з газопостачання ПАТ «Дніпропетровськгаз» обліковувалась заборгованість у сумі 836,60 грн., яка була нею сплачена в наступному порядку: у жовтні 2015 року в сумі 406,20 грн. та у листопаді 2015 року у розмірі 430,40 грн., які були перераховані в рахунок заборгованості ПАТ «Дніпропетровськгаз»). Дані обставини підтверджуються Витягом з фінансового стану по рахунку споживача ОСОБА_1 (а.с.47).
Згідно квитанції № 1/60 на суму 1160,49 грн. від 11 грудня 2014 року, споживач ОСОБА_1 сплачує вартість послуг за спожитий природний газ за період – вересень 2014 року; 12 лютого 2015 року за період – грудень 2014 року (квитанція № 1/128 на суму 416,00 грн.); 15 травня 2015 року за період – січень 2015 року (квитанція № 1/52 на суму 422,95 грн.); 13 березня 2015 року за період - березень 2015 року (квитанція № 1/80 на суму 406,20 грн.); 13 листопада 2015 року за період – квітень 2015 року (квитанція 1/98 на суму 720 грн.); 04 грудня 2015 року за період травень-жовтень (квитанція № 1/276 на суму 359,40 грн. та № 1/278 на суму 720,00 грн.) (а.с.15-18).
Суд першої інстанції зробив висновок, що оплата послуг за спожитий природний газ позивачем ОСОБА_1 проводилася з порушення строку передбаченому пунктом 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року (які діяли на час виникнення спірних правовідносин між сторонами), якими передбачено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.
Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.
Крім того, відповідно до п. 10. Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 01.04.2015 року, здійснюється за роздрібними цінами на природній газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу на видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показними лічильника газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 16-1 цих Правил).
Між періодами оплати позивачем послуг за спожитий природний газ, декілька разів змінювалась вартість природного газу, зокрема: до 31 березня 2015 року для споживачів, які споживають до 2500 м3 природнього газу ціна - 1,0890 грн. за 1м3 (Постанова НКЕР №409 від 06.08.2014 року), з квітня по травень 2015 року – вартість природного газу була встановлена на рівні 3,60 за 1м 3, а з вересня по жовтень 2015 року - 7,188 грн. за 1 м3 (Постанова НКРЕ №538 від 03.032015 року).
Оскільки, ОСОБА_1 не своєчасно проводила оплату за надані послуги з газопостачання та не повідомляла щомісячно про об`єм (обсяг) фактично використаного газу, тому на 1 число місяця фактичний обсяг спожитого газу визначався Оператором ГРМ на рівні планового місячного споживання за відповідний період.
14 квітня 2016 року, відповідно до акту відключення газових приладів, газоспоживання до належного позивачу житлового будинку було припинено з показниками газового лічильника - 7181 м3, тому за квітень здійснено корегування - 66 м3 на суму 474,41 грн. (а.с.43,44).
13 червня 2017 року газопостачання до житлового будинку позивача було відновлено, але з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 продовжує порушувати пункт 5.2 Договору постачання, а також п. 20 Правил постачання природного газу Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, щодо несвоєчасної та не повної оплати послуг з газопостачання.
31 липня 2017 року складено відповідний Акт звірки фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", згідно якого показники лічильна позивача станом на 19 липня 2017 року становлять 7181 м3. (а.с.45). З даним Актом позивач ОСОБА_1 ознайомлена, що не оспорювала під час судових засідань. 
Таким чином, відсутність фактичних показників лічильника на момент зміни вартості газу позбавляє відповідача можливості корегувати обсяги газу по особовому рахунку позивача та провести відповідний перерахунок.
Відмовляючи в задоволені первісних позовних вимогах та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із правомірності розрахунку заборгованості за спожитий ОСОБА_1 природний газ та приймаючи до уваги те, що відповідач за зустрічним позовом добровільно не бажає сплачувати борг, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" є обґрунтованими. При визначені суми боргу ОСОБА_1 за спожитий природний газ, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що 20 грудня 2018 року відповідач сплатила на рахунок позивача за зустрічним позовом суму у розмірі 2188,52 грн. Отже з урахування сплаченої суми, розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 5024,04 грн., (7212,56 - 2188,52 = 5024,04 грн.). 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон), послуги з газопостачання віднесено до комунальних та відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 зазначеного Закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.
Згідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Судом перевірено та встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 оплату за спожитий природний газ в повному обсязі не проводила, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 7212,56 гривень станом на 11.12.2018.
Доводи апеляційної скарги, що повідомлень про наявність заборгованості та попередження за несвоєчасність сплати позивачу не надходили, колегія суддів відхиляє, оскільки 31 липня 2017 року складено відповідний Акт звірки фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", згідно якого показники лічильна позивача станом на 19 липня 2017 року становлять 7181 м3. З даним Актом позивач ОСОБА_1 ознайомлена (а.с.45).
Наданий ТОВ “Дніпропетровськгаз збут” розрахунок заборгованості був перевірений судом першої інстанції та визнаний правильним і з таким висновком суду погоджується колегія суддів, не сприймаючи доводи відповідача про необґрунтоване та невірне нарахування боргу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставних доводів позивача ОСОБА_1 щодо заборони нарахування об`ємів використаного природного газу до стандартних умов в жовтні та листопаді 2018 року, з тих підстав, що Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1491 від 23 листопада 2018 року «Щодо заборони ПАТ «Дніпропетровськгаз» приводити об`єми використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов» розповсюджуються тільки на ПАТ «Дніпропетровськгаз», яке здійснює фіксацію об`ємів природного газу споживачем, а не ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".
Абзацом 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про трубопровідний транспорт», «Про природні монополії», «Про нафту і газ», «Про енергозбереження», «Про угоди про розподіл продукції», «Про захист економічної конкуренції», «Про газ (метан) вугільних родовищ», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.
В даному випадку саме ПАТ «Дніпропетровськгаз», як Оператор ГРМ відповідно до вимог пунктів 2-3 глави 2 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРМ) виконує функції розподілу природного газу, забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу тощо.
Відповідно до п.3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.
З наведеного вбачається, що розрахунок боргу був проведений з додержанням вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для визнання неправомірними дії відповідача щодо здійснення нарахування суми боргу в розмірі 4857,97 грн. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Судді: