ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №640/20714/18
адміністративне провадження №К/9901/36312/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів - Берназюка Я.О.,  Мороз Л.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду 20 серпня  2019 року  у справі №640/20714/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство "Селидіввугілля" про визнання дій протиправними, визнання протиправними та нечинними наказів,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Відповідач, Міненерговугілля), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання наказів від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;
- визнати протиправними та нечинними накази Міненерговугілля від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;
- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання Наказу від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля»;
- визнати протиправним та нечинним Наказ Міненерговугілля від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року закрито провадження у справі та скасовано заходи забезпечення позову.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та призначити подальший розгляд справи у суді першої інстанції.
Ухвалою судді  Шостого апеляційного адміністративного суду від  19.07.2019  залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України, а саме - пропущено п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке обґрунтоване тим, яке обґрунтовано тим, що позивач  взагалі не був обізнаний про існування конкретної справи та про дії свого представника. Вказує на те, що за його заявою 30.01.2019 довіреність на ім`я ОСОБА_3  скасовано, а відтак він не мав повноважень представляти його інтереси  в суді, в тому числі,  відмовлятись від позову. Вказує, що  оскаржувану ухвалу  суду першої інстанції  не отримував.
Ухвалою Шостого  апеляційного адміністративного суду 28 лютого 2019   року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не зазначено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки  позивач не повідомив суд та інші органи про скасування довіреності за власною заявою. Копію ухвали отримано його представником, а відтак суд ототожнив з обізнаністю позивача з постановленою ухвалою.
У касаційній скарзі позивач  посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
В касаційній скарзі відповідач  наголошує на забезпеченні державою права на апеляційний перегляд справи, вказує, що право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя тощо. Зазначає, що в клопотанні про  поновлення строку наведені поважні причини його пропуску, які він зазначає і вобгрунтування касаційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга        задоволенню  підлягає з таких підстав.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною другою ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Крім того, приписи п. 2 ч. 2 ст. 295 КАС України визначають, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
При цьому за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З матеріалів справи встановлено, що 04.02.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва  закрито провадження у справі у зв`язку з надходженням 30.01.2019 заяви про відмову від позову за підписом представника позивача ОСОБА_3
Відповідно до ч. 5 ст. 251 КАС України  учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Оскаржувана ухвала постановлена судом у відкритому судовому засіданні за участі, зокрема представника позивача ОСОБА_3 . Останній отримав копію ухвали 15.02.2019, про що свідчить відповідна розписка.
Проте судом першої інстанції не надіслано копію ухвали позивачу, який в судовому засіданні присутній не був.
Також, зважаючи на скасування  30.01.2019 за заявою позивача  довіреності  на ім`я ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що позивач про оскаржувану ухвалу від 04.02.2019 обізнаний не був, що  може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.
КАС України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.
Відмова у відкритті апеляційного провадження внаслідок судової помилки, що не залежить від поведінки особи, яку позбавлено права на апеляційне оскарження, в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм процесуального права при вчиненні судами судової помилки була висловлена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року у справі №826/7824/18.
Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.
Згідно частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 08.02.2020), підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
На підставі викладеного колегія суддів  доходить висновку, що   оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції  підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Керуючись ст.ст.    349,    353,    355,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу         ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду 20 серпня  2019 року  скасувати.
Справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк

                                                                                                                     Л.Л. Мороз