ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4579/19          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
Імнем України

18 лютого 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради, Виконавчого комітету Бучанської міської ради, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства "Меліоратор"   про скасування рішень та зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- скасувати рішення Бучанської міської ради від 17.03.2015 № 2124 «Про затвердження Генерального плану міста Буча Київської області», в частині відведення земельної ділянки орієнтованою площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба, під розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури;
- скасувати рішення Бучанської міської ради від 30.04.2015 № 2171-69-УІ «Про затвердження Плану зонування (зонінг) міста Буча Київської області», в частині відведення земельної ділянки орієнтованою площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба, під розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури;
- скасувати рішення Бучанської міської ради від 23.06.2016 № 537-12-VII «Про затвердження детального плану території, орієнтовною площею 10,0 га, для розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба в місті Буча Київської області»;
- скасувати рішення Бучанської міської ради від 21.05.2019 № 327 «Про розгляд заяви про надання паспорту забудови земельної ділянки»;
- зобов`язати Бучанську міську раду надати будівельний паспорт ОСОБА_1 для забудови земельної ділянки загальною площею 0,0700 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3210800000:01:097:0144;
- зобов`язати Бучанську міську раду внести зміни до Генерального плану міста Буча Київської області, Плану зонування міста Буча та розробити новий Детальний план території, орієнтовною площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Від позивача 11 грудня 2019 року надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом:
- заборони Державній архітектурно-будівельній інспекції, в тому числі її структурним підрозділам, та Бучанській міській раді видавати документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт на території орієнтовною площею 10,0 га в межах вулиць Яблунська, Івана Кожедуба та Соломії Крушельницької в місті Буча, Київської області; 
- зупинити дію рішення Бучанської міської ради від 23.06.2016 № 537-12-VIП «Про затвердження детального плану території, орієнтовною площею 10,0 га, для розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба в місті Буча Київської області»; 
- зупинити дію рішення Бучанської міської ради від 17.03.2015 № 2124 «Про затвердження Генерального плану міста Буча, Київської області», від 30.04.2015 № 2171-69-VІ «Про затвердження плану зонування (зонінг) міста Буча Київської області», в частині відведення території, орієнтовною площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба в м. Буча Київської області» під розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури Ж-5; 
- заборони ПАТ «Меліоратор» вчиняти дії щодо підготовки до будівництва та початку будівництва на території, орієнтовною площею 10,0 га в межах вулиць Яблунська, Івана Кожедуба та Соломії Крушельницької в місті Буча, Київської області».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно частини другої статті 150 КАС забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За правилами частин першої та другої статті 151 КАС позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. При цьому, передумовою для вжиття таких заходів є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 151 КАС.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом спору. При вирішенні питання забезпечення позову суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Так, предметом спору у даній справі є затвердження органом місцевого самоврядування у 2015-2016 роках містобудівної документації міста в частині призначення земельної ділянки орієнтованою площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба у м. Бучі, а також відмови органу місцевого самоврядування надати позивачу будівельний паспорт для забудови земельної ділянки площею 0,0700 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, власником якої позивач зазначає себе.
У свою чергу, в порядку забезпечення позову позивач просить зупинити дію рішень відповідача щодо затвердження генерального та детального плану міста Буча щодо відведення території площею 10,0 га, в межах вулиць Яблунська, Соломії Крушельницької та Івана Кожедуба в м. Буча Київської області» під розміщення багатоповерхової житлової забудови з об`єктами інфраструктури, а також заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України та іншим органам видавати відповідні документи, а ПАТ «Меліоратор» вчиняти дії щодо підготовки будівництва на всій цій території.
Надавши оцінку способу забезпечення позову, про який просить позивач, та суті спірних правовідносин, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову створить чи може створити в майбутньому перешкоди у виконанні рішення суду у даній справі в разі задоволення позову.
До того ж, зупинення дії рішень та заборони вчиняти дії щодо території площею 10,0 га не є співмірним та адекватним способом забезпечення позову, позаяк позивач не є власником, а також не претендує на всю вказану ділянку.
З наявних у суду апеляційної інстанції та наданих позивачем графічних матеріалів, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що будівництво, яке просить здійснити позивач, буде здійснено саме на земельній ділянці яка, за твердженням позивача, належить йому.
Крім того, позивач просить заборонити особам, які не є учасниками спірних правовідносин, вживати заходів, які не є предметом даного спору, щодо видачі документів та вчинення дій щодо підготовки будівництва на цій території.
У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона особам, які не є учасниками спірних правовідносин, вчиняти дії, які не є предметом даного спору, за відсутності об`єктивних та достатніх підстав вважати, що такі дії обов`язково будуть здійснені протягом розгляду даної справи, призведуть порушень майнових чи інших прав позивача та до утруднення чи неможливості виконання судового рішення у даній справі, зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб`єктів владних повноважень у сфері державної реєстрації, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.
Здійснення будівництва на окремих ділянках вказаної вище території у 10 га, які не зачіпають ділянку, власником якої вказує себе позивач, не може бути підставою для висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даному спорі.
Таким чином, заходи забезпечення прозову, про які позивач просить суд, не є співмірними та адекватними спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам. Забезпечення позову у спосіб, у який просить позивач, свідчитиме про втручання у діяльність компетентних органів та суб`єктів господарювання у правовідносинах, які ще не виникли та які не обов`язково можуть бути пов`язані із актами та діями, які є предметом спору у даній справі.
Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем у відповідній заяві.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної   скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          І.В. Федотов 

Повний текст постанови складений 21.02.2020.