ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №320/5256/18
адміністративне провадження №К/9901/9449/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом Міністерства аграрної політики та продовольства України до Приватного акціонерного товариства "Старокримський", Міністерства аграрної політики та продовольства України в АР Крим, Управління агропромислового розвитку Кіровської районної державної адміністрації, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та встановлення факту відсутності підстав для отримання бюджетних коштів, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від  11 жовтня 2018 року, постановлену у складі головуючого судді Леонтович А.М. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, постановлену у складі колегії суддів: Епель О. В. (доповідач), Карпушової О.В., Степанюка А.Г.
І. Обставини справи
1. Міністерство аграрної політики та продовольства України (надалі також - позивач) звернулося до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України в АР Крим, Управління агропромислового розвитку Кіровської районної державної адміністрації, третя особа - Державна казначейська служба України, у якому просив суд:
1.1. визнати відсутність законних підстав для стягнення на користь ПрАТ «Старокримський» бюджетних коштів з Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВ 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників, ягідників та нагляд за ними» у сумі 4243651,52 грн., шляхом списання з відповідних рахунків Міністерства аграрної політики та продовольства України;
1.2. визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства АРК щодо не спрямування на користь ПрАТ «Старокримський» бюджетних коштів на погашення кредиторської заборгованості за бюджетними зобов`язаннями за бюджетною програмою КПКВ 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників, ягідників та нагляд за ними» у сумі 4243651,52 грн.;
1.3. визнати протиправною бездіяльність Управління агропромислового розвитку Кіровської районної державної адміністрації щодо не спрямування на користь ПрАТ «Старокримський» бюджетних коштів на погашення кредиторської заборгованості за бюджетними зобов`язаннями за бюджетною програмою КПКВ 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників, ягідників та нагляд за ними» у сумі 4243651,52 грн.
2. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, у провадженні Окружного адміністративного суду АРК перебувала адміністративна справа №801/132/13-а за позовом приватного акціонерного товариства "Старокримський" до Головного управління Державної казначейської служби України в АР Крим, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Кіровському районі АР Крим, Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства аграрної політики та продовольства України в АР Крим, третя особа - Управління агропромислового розвитку Кіровської районної державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до виконання певних дій і стягнення коштів.
3. Постановою Окружного адміністративного суду АРК від 27.03.2013 у справі №801/132/13-а, яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013, позов задоволено частково.
3.1. Вирішено стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідних рахунків Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь Приватного акціонерного товариства «Старокримський» компенсацію здійснених в поточному бюджетному році витрат на проведення робіт із закладення насаджень, догляду за ними до вступу у плодоношення та придбання матеріалів, необхідних для таких робіт, будівництво водонакопичувальних басейнів та розкорчування площ непродуктивних багаторічних насаджень за бюджетною програмою 2801350 «Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників та нагляд за ними» у розмірі 4243651,52 грн..
4. 13 лютого 2014 року Севастопольським апеляційним адміністративним судом виданий виконавчий лист по адміністративній справі №801/132/13-а про стягнення з рахунків Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь Приватного акціонерного товариства «Старокримський» 4243651,52 грн.
5. У позовній заяві позивач стверджує, що на виконання бюджетної програми підтримки розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними грошові кошти у розмірі 4243651,52 грн. спрямував на відповідні рахунки Міністерства аграрної політики та продовольства України АР Крим ще у 2013 році.
6. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання бюджетної програми підтримки розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними грошові кошти у розмірі 4243651,52 грн. ним спрямовані на відповідні рахунки Міністерства аграрної політики та продовольства України АР Крим ще у 2013 році, але Мінагрополітики АР Крим своїх обов`язків у процедурі виплати бюджетних коштів на виконання зазначеної програми не виконало, що призвело до невиплати ПрАТ «Старокримський» вказаної суми коштів, а у бюджеті на 2018 рік таких коштів не передбачено. 
7. З урахуванням викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 11 жовтня 2018 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, у відкритті провадження у вказані справі відмовив.
9. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що цю адміністративну справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
10. Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на те, що вони не відповідають вимогам діючих норм права щодо законності і обґрунтованості їх винесення, повноти та об`єктивності аналізу судом фактичних обставин і зібраних у справі доказів.
11. У скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відкриття провадження в даній адміністративній справі.
12. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що Мінагрополітики подано позов про визнання протиправною бездіяльності та  відсутність законних підстав для отримання бюджетних коштів з метою реалізації владних управлінських функцій щодо забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів та з метою недопущення завдання збитків державі та нецільового використання бюджетних коштів. Позивач зазначив, що при винесенні рішення про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі № 320/5256/18 суд першої та апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, дійшовши помилкового висновку стосовно того, що поданий до суду позов не пов`язаний з реалізацією Мінагрополітики наданих йому законом повноважень та стосовно того, що зазначений спір перебуває не лише поза межами адміністративної юрисдикції, але й не належить до юрисдикції жодного іншого суду.
13. Відповідачі та третя особа своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
IV. Джерела права й акти їх застосування 
14. Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
15. За правилами частини 1  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
16. Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини 1  статті 4 КАС України  адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
17. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
18. Відповідно до частини четвертої  статті 5 КАС  суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених  Конституцією  та законами України.
19. Такий обмежувальний принцип щодо можливості звернення суб`єкта владних повноважень з позовом до суду адміністративною юрисдикції продубльований і в пункті 5 частини першої  статті 19 КАС, яким передбачено, що за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
20. Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
21. Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
V. Оцінка Верховного Суду
22. Можливість    звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.
23. Таким чином, коло адміністративних справ, в яких суб`єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду, є обмеженим та визначається  Кодексом адміністративного судочинства України  та в спеціальних нормах закону.
24. Суб`єкт владних повноважень, який звертається до суду, повинен обґрунтувати підстави звернення та зазначити їх у позовній заяві. Відсутність цих відомостей свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.
25. У разі встановлення судом відповідних правових підстав для звернення до суду, прямо визначених у  Конституції  або законах України, суд може відкрити провадження в адміністративній справі за позовом суб`єкта владних повноважень і вирішувати її по суті.
26. Судовий розгляд у справі за позовом суб`єкта владних повноважень, який подано до суду за відсутності необхідних передумов, не може призвести до виконання завдання адміністративного судочинства - захисту прав фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
27. Відповідно, якщо суб`єкт владних повноважень звернувся до суду без передбачених законом підстав, і це з`ясовано судом на стадії відкриття провадження, то суд відмовляє у відкритті провадження, оскільки спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо ці обставини були з`ясовані судом після відкриття провадження, суд закриває провадження у справі. Розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду.
28. Положенням про Міністерство аграрної політики та продовольства України, що затверджене  постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1119   визначено коло повноважень Мінагрополітики, які воно реалізує відповідно до покладених на нього завдань і функцій.
29. Разом з тим, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, ні нормами Положення №1119, ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено права Мінагрополітики звертатися до адміністративного суду з позовом про визнання відсутності законних підстав для стягнення на користь товариства бюджетних коштів, які були присуджені на користь такого товариства відповідним судовим рішенням, та/або з позовом про визнання протиправною бездіяльності інших органів влади щодо не спрямування на користь товариства відповідних бюджетних коштів на погашення кредиторської заборгованості.
30. Таким чином, позивач не наділений повноваженням на звернення до суду з позовними вимогами, які заявлені ним у даній справі, що відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 170 КАС України, є правовою підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
31. При цьому, поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому суди попередніх інстанцій правильно не вказали суд, до юрисдикції якого мав би, за аргументами скаржника, належати розгляд цієї справи.
32. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 800/414/17.
33. З огляду на зміст та юридичну природу обставин, зазначених у позовній заяві, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що цю адміністративну справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
34. Міркування і твердження позивача в касаційній скарзі щодо підсудності не спростовують правильності правових висновків цього рішення.
35.  Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати висновки судів помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
36. Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
37. Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 349 КАС України  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
38. Згідно з частиною 1  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій постановлені законні і обґрунтовані судові рішення, які ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
VІ. Судові витрати
40. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення.
2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі  №320/5256/18 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    Л. О. Єресько

                                                                                                                В.М. Соколов