Справа № 463/4901/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/3355/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2020 року  м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.,
секретаря: Матяш С.І.,
з участю: апелянта адвоката Дмитренка В.П.,
відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Гук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дмитренка Володимира Павловича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року у справі за позовом адвоката Дмитренка Володимира Павловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та зустрічний позов ОСОБА_1 до адвоката Дмитренка Володимира Павловича про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2016 року адвокат Дмитренко В.П. звернувся в суд з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги в розмірі 62590,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 05.02.2016 року між ним та ОСОБА_1 було підписано Договір №15/02/05 від 05.02.2016 року про надання правової допомоги, надалі – Договір №15/02/05, з Додатком від 05.02.2016 року та Додаткову угоду від 09.02.2016 року до Договору №15/02/05 з Додатком від 09.02.2016 року Умови Договору №15/02/05 як в редакції до внесення змін в нього Додатковою угодою від 09.02.2016 року, так і після внесення таких, перед ОСОБА_1 були виконані в повному обсязі, у зв`язку із чим в останньої перед позивачем виник обов`язок по сплаті коштів за надання відповідних послуг. 
Вказував, що станом на 09.02.2016 року ОСОБА_1 в порушення умов п. 1 Додатку від 05.02.2016 року до Договору №15/02/05 не виконала перед ним свого грошового зобов`язання, щодо оплати за надання послуг, які обумовлені у пп. 1.2.1. – 1.2.3. п. 1.2. ст. Договору №15/02/05, суми в розмірі 4200,00 грн., а також не сплатила 1 600,00 грн. за представництво інтересів ОСОБА_1 у двох судових засіданнях в апеляційному суді 11.02.2016 року та 21.07.2016 року по 800,00 грн. за кожне згідно умов пп. 1.2.4. п. 1.2. Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року.
Окрім цього, з 21.07.2016 року для відповідача, згідно пп. 1.3 Додатку від 09.02.2016 року до Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року, настав обов`язок протягом двох банківських днів одноразово сплатити на кориться позивача гонорар у гривнях у розмірі еквівалентному 2000,00 доларів США.
Однак ОСОБА_1 до поточної дати не здійснила добровільно оплати вищеперерахованих сум гонорару, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись із позовом про стягнення гонорару за представництво інтересів, позитивне вирішення спору, а також трьох відсотків річних та інфляційних втрат на загальну суму в розмірі 67459,57 грн. відповідно до розрахунку заборгованості від 11.12.2017 року, який долучено до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.12.2017 року. 
З урахуванням збільшених заявою від 11 грудня 2017 року позовних вимог адвокат Дмитренко В.П. просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 67459,57 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 звернулась в суд з зустрічним позовом до адвоката Дмитренка В.П. про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору.
Зустрічні позовні вимоги мотивувала тим, що дійсно 05.02.2016 між нею та адвокатом Дмитренком В.П. укладено Договір №15/02/05 з Додатком від 05.02.2016 та Додаткова угода від 09.02.2016 до Договору №15/02/05 з Додатком від 09.02.2016. Зазначала, що такі були підписані під впливом тяжкої для неї обставини, вчиняла такі добровільно, але вимушена була зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки у неї існувала реальна загроза втратити житло, і крім того ще й втрати кошти, за які таке житло було придбано. Повідомила, що справа до участі якої було нею залучено позивача бере свій початок ще 02.10.2013 року і закінчується 27.04.2016 року – прийняттям рішення Верховним судом України, надалі – ВСУ. Тобто у ситуації, яка тривала більш як 2,5 років адвокат Дмитренко В.П. був залучений на останній стадії для надання консультації. 15.03.2016 року на адресу ВСУ вона надіслала нотаріальну заяву про відмову від послуг захисника ОСОБА_2 , та крім цього, ще до ухвалення ВСУ свого рішення, повідомила останнього про розірвання угоди.
Вважала, що роль позивача в досягненні позитивного результату не може дорівнювати 2000 доларів США. Враховуючи, що Договір №15/02/05 та Додаток від 05.02.2016 року до Договору №15/02/05, в частині визначення розміру гонорару повністю влаштовував, а підписана Додаткова угода від 09.02.2016 року, а саме п. 3, є вкрай не вигідний для позивача за зустрічним позовом, не відповідає внутрішній волі є такою, що укладена під впливом тяжкої обставини. Тому така умова відповідно до ст.ст. 205, 233 Цивільного кодексу України, надалі – ЦК, підлягає визнанню недійсною.
Просила суд визнати недійсними як такі, що укладені під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для ОСОБА_1 умовах: п. 3 Додаткової угоди від 09.02.2016 року до Договору №15/02/05; п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 року до Договору №16/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року первісний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь адвоката Дмитренка Володимира Павловича заборгованість за договором про надання правової допомоги в розмірі 6412,54 грн. (шість тисяч чотириста дванадцять гривень п`ятдесят чотири копійки)
В решті в задоволенні первісного позову відмовлено за безпідставністю.
Зустрічний позов задоволено частково.
Визнано недійсним пункт 1.3 Додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2016 року про надання правової допомоги, в редакції додаткової угоди від 09.02.2016 року, який укладено 09.02.2016 року між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та ОСОБА_1 .
В решті в задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 62,28 грн.
Стягнуто з адвоката Дмитренка Володимира Павловича на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.
Рішення суду оскаржив адвокат Дмитренко Володимир Павлович.
В обґрунтування підстав своєї апеляційної скарги адвокат Дмитренко В.П. покликається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки при задоволенні частково зустрічного позову ОСОБА_1 і визнанні недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 до Договору №16/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, з підстав, що включення в умови договору п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 до Договору №16/02/05 про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом, не врахував, що ОСОБА_1 із застосованої судом підстави не зверталась до суду з вимогою про визнання недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 до Договору №16/02/05.
Окрім цього, адвокат Дмитренко В.П. у своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції при стверджуванні у Рішенні суду від 10.06.2019 про те, що ухвалення судового рішення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права: 
-ст. 55, ч.ч. 1, 3 ст. 59 Конституції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 2, ст. 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, Закону №5076-VI, які (висновки) викладені в постановах від 06.09.2016 у справі №826/19572/14, номер в ЄДРСР 61718460, та від 30.05.2018 у справі №466/1367/16-а, номер в ЄДРСР 74407460, згідно яких представники адвокатури є учасниками творення правосуддя й зобов`язані діяти відповідно до свого призначення;
-ст. 651, ч.ч. 2, 3 ст. 653, ст. 654, ст. 905, ч. 1 ст. 907 ЦК, викладені в постанові від 25.01.2018 у справі №401/1466/15-ц, номер в ЄДРСР 71828855, згідно якої «… відмова відповідача від виконання зобов`язання в односторонньому порядку за договором про надання юридичних послуг, а саме відмова сплатити винагороду товариству, на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов. Отже, існує істотна різниця між тим, на що розраховував позивач (Адвокатська компанія), укладаючи цей договір, і тим, що в дійсності він отримав».
Враховуючи наведене просить суд рішення суду від 10.06.2019 в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким: відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 до Договору №16/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, та стягненні судових витрат; задоволити первісний позов повністю та стягнути на підставі Договору №16/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, з ОСОБА_1 на свою користь 60’537,01 грн., а також понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 605,37 грн.; залишити без змін Рішення суду від 10.06.2019 в іншій частині.
Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ч.ч. 1, 2 ст. 360 ЦПК, не скористалась, однак згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта адвоката Дмитренка В.П.,на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення відповідачки ОСОБА_1  та її представника адвоката Гук О.І. на заперечення апеляційної скарги,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частково задовольняючи позов про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги, суд першої інстанції, виходив з того, що умови пп. 1.2.1. - 1.2.3. п. 1.2. Договору №15/02/05 (а.с. 5 – 6, т. 1) були адвокатом виконано, позивачем доведено факт виконання своїх зобов`язань з приводу представництва інтересів відповідачки в судах, а також на виконання умов Додаткової угоди від 09.02.2016 адвокатом Дмитренко В.П. подано заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого Суду України у справі №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15. Задовольняючи зустрічний позов про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору, суд першої інстанції виходив з того, що включення в умови договору пп.1.3 додатку до договору про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом.
Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 05.02.2016 між адвокатом Дмитренком В.П. та ОСОБА_1 було підписано Договір №16/02/05 про надання правової допомоги від 05.02.2016, у пункті 1.2. розділу 1 якого було узгоджено обсяг юридичних послуг, зокрема:
ознайомлення та зняття копій з використанням цифрового фотоапарата з матеріалів цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова;
моніторинг судової практики з питань вирішення спорів у правовідносинах, які аналогічні тим, що є предметом розгляду у цивільних справах №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова;
надання юридичного висновку, щодо юридичної перспективи позитивного для Замовника перегляду рішення від 26 березня 2014 року у цивільній справі №2/463/257 Личаківського районного суду м. Львова;
представництво інтересів замовника в судових засіданнях у цивільній справі №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова під час судового розгляду у цій справі в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно пункту 3.1. розділу 1 договору передбачено, що за надання правової допомоги замовник зобов`язується виплатити адвокату гонорар у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідними додатками до цього договору.
У пункті 1 додатку від 05.02.2016 року до договору сторонами також було узгоджено, що за послуги, передбачені у договорі, замовник здійснює виплату адвокату гонорару на поточний рахунок, зазначений у п.3.1. цього додатку, за надання таких послуг, які обумовлені: у пп.1.2.1. - 1.2.3. пункту 1.2. договору - суму в розмірі 4200,00 грн. протягом трьох банківських днів від дати підписання цього додатку, а за представництво інтересів замовника в судових засіданнях: суду апеляційної інстанції - 800,00 грн., суду касаційної інстанції - 1200,00 грн., за кожне судове засідання у день його закінчення, а якщо судове засідання не відбулось - 50% від вказаних сум.
У пункті 2 додатку від 05.02.2016 року до договору узгоджено, що розмір гонорару може змінюватися залежно від обсягу послуг, тривалості їх надання, про що між сторонами має бути попередньо (до надання цих послуг) підписана додаткова угода до договору.
Також встановлено, що 09.02.2016 року між адвокатом ОСОБА_3 В.П. та ОСОБА_1 була підписана Додаткова угода від 09.02.2016 року до договору з додатком від 09.02.2016 року, яким доповнено договір п.1.2.5 щодо заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року, доповнено пункт 4.1 щодо строку дії договору. Також п.3 передбачено підписання нового додатку до договору та втрату чинності додатку від 05.02.2016 року.
Оскільки, як встановлено судом першої інстанції і ця обставина не оспорюється відповідачкою, кошти за Договором №15/02/05 та Додатковою угодою від 09.02.2016 року ОСОБА_1 не сплачено, то позовні вимоги в цій частині за надання послуг, які обумовлені у пп. 1.2.1. - 1.2.3, 1.2.5. п. 1.2. Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року, на суму 4200,00 грн., а також 1 600,00 грн. за представництво інтересів ОСОБА_1 у двох судових засіданнях в апеляційному суді 11.02.2016 року та 21.07.2016 року, згідно умов пп. 1.2.4 п. 1.2. Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року, є підставними і підлягають до задоволення. 
09.02.2016 року між адвокатом Дмитренком В.П. та ОСОБА_1 була підписана до Договору №15/02/05 у двох примірниках Додаткова угода від 09.02.2016 року (а.с. 13, т. 1) з Додатком від 09.02.2016 року(а.с. 14, т. 1).
У пп. 1.3. цього Додатку від 09.02.2016 року передбачено оплату ОСОБА_1 на користь адвоката Дмитренка В.П. гонорару на поточний рахунок, зазначений у п. 3.1. Додатку від 09.02.2016 року, - при позитивному вирішенні на користь Замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова, набрання у цих справах відповідними судовими рішеннями законної сили і закінчення процесуального строку на їх касаційний перегляд або позитивного для Замовника результату касаційного перегляду судових рішень, Замовник протягом двох банківських днів від дати набрання законної сили одним з останніх судових рішень у вказаних цивільних справах одноразово сплачує на користь Адвоката гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000,00 дол. США (двом тисячам доларів США) за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.
Керуючись ст.. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 року до Договору №16/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року, з тих підстав, що умови цього пункту про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечать основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом, оскільки з цих підстав ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові не оспорювала цей правочин.
Ні ОСОБА_1 , ні її представником в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви не доповнювались підстави зустрічного позову новою обставиною, з підстав якої судом першої інстанції було визнано недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 року до Договору №16/02/05.
Покликання ж судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що 25.01.2019 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивачки за зустрічним позовом, у яких вона покликається та просить врахувати правову позицію висловлену у Постанові Верховного суду від 12.06.2018 у справі №462/9002/14-ц, не мають юридичного значення та не спростовують допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, оскільки додаткові пояснення повинні стосуватися предмету доказування і подаватися учасником справи в суді першої інстанції лише: згідно ч. 5 ст. 174 ЦПК щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи з дозволу суду, якщо він визнає це за необхідне; згідно ч. 1 ст. 241 ЦПК після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами, коли головуючий надає сторонам та іншим учасникам справи відповідну можливість для доповнення матеріалів справи.
Наявність вини чи недобросовісності адвоката щодо укладення відповідної додаткової угоди та визначення розмірів відповідних гонорарів, що є необхідним конструктивним елементом вчинення правочину під випливом тяжкої обставини, відповідачкою також не доведено.
Отже, судом першої інстанції з порушенням основних засад (принципів) цивільного судочинства було задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 та визнано недійсним п. 1.3 Додатку від 09.02.2016 року до Договору №16/02/05 з підстав, на які ОСОБА_1 у зустрічному позові не покликалась в обґрунтування своїх вимог.
У відповідності до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Згідно умов пп. 1.3. Додатку від 09.02.2016 до Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, у ОСОБА_1 з 21.07.2016 року (з моменту набрання чинності рішення апеляційного суду від 21.07.2016 року по справі №463/6224/14-ц) настав обов`язок протягом двох банківських днів одноразово сплатити на користь адвоката Дмитренка В.П. гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000,00 дол. США (двом тисячам доларів США) за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.
Водночас ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 526, 527, ч. 1 530, ст. 533 ЦК та умов пп. 1.3. Додатку від 09.02.2016 року до Договору №15/02/05, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року не здійснила оплати на користь адвоката Дмитренка В.П. гонорару в розмірі 49 573,22 грн., що за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України станом на 26.07.2016 року, з урахуванням повідомлення Національного банку України від 10.11.2016 року №40-0004/92623 (а.с. 32, т. 1), – 1 долар США = 24,786608 грн., є еквівалентом 2000,00 дол. США.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2017 року та розрахунку заборгованості, сума заборгованості ОСОБА_1 перед адвокатом Дмитренко В.П. становить 67 459,57 грн. (а.с. 164-166) Даний розрахунок ніким не оспорював ся.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, то Рішення суду від 10.06.2019 в частині, що стосується часткової відмови у задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову, підлягає скасуванню в апеляційному порядку з ухваленням у наведеній частині нового рішення про задоволення позову адвоката Дмитренка В.П. та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Дмитренка Володимира Павловича задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року, скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов адвоката Дмитренка Володимира Павловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь адвоката Дмитренка Володимира Павловича 67 459, 57 грн. (шістдесяти сім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят сім копійок) на підставі Договору №15/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та ОСОБА_1 , в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016 року.
В задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1  про визнання недійсним пункту 1.3 Додатку до Договору №15/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та ОСОБА_1 , в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, та стягненні з адвоката Дмитренка Володимира Павловича на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 грн. – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь адвоката Дмитренка В.П. понесені ним при поданні позовної заяви і заяв про збільшення розміру позовних вимог судові витрати на сплату судового збору в сумі 605,37 грн. (шістсот п`ять гривень 37 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь адвоката Дмитренка В.П. понесені ним при поданні апеляційної скарги судові витрати на сплату судового збору в сумі 842,28 грн. (вісімсот сорок дві гривні 28 копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Н.М.Курій

                                        Р.П. Цяцяк