Постанова 
Іменем України 
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 643/2749/17
провадження № 51-8961 км 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
засудженої                                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                                 ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої                         ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року                                             в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220470000241, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки  та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої, останнього разу - вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 червня 2017 року за ч. 2  ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк  2 роки, на підставі ст. 75 цього ж Кодексу звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю                 1 рік 6 місяців,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
Цим же вироком також засуджено ОСОБА_8 , щодо якого касаційні скарги                      не подані.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року  ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року та вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 червня 2017 року, більш суровим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного їй покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона з грудня 2016 року по січень 2017 року, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , таємно, повторно з приміщення супермаркету «КЛАСС», розташованого на пр. Тракторобудівників, 128-В, у м. Харкові, викрали продукти харчування, чим завдали ТОВ «Компанія «Гранд-Маркет» матеріальної шкоди: 26 грудня 2016 року приблизно                            о 19:20 год - на загальну суму 636,33 грн; 29 грудня 2016 року приблизно  о 18:05 год -                  на загальну суму 2334,91 грн; 31 грудня 2016 року приблизно о 19:35 год - на загальну суму 2601,63 грн; 02 січня 2017 року приблизно о 19:05 год - на загальну суму 1901,63 грн; 05 січня 2017 року приблизно о 19:45 год - на загальну суму 1004,20 грн.
Харківським апеляційним судом за апеляцією прокурора вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано й ухвалено новий вирок від                  26 вересня 2019 року. Цим вироком ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Вироки Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року та  Дзержинського районного суду                м. Харкова від 01 червня 2017 року ухвалено виконувати самостійно. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена стверджує, що в матеріалах провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілих стосовно місця та часу проведення судового засідання в апеляційній інстанції. Крім того, зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання належним чином не врахував обставини, які пом`якшують покарання, і дані про її особу та безпідставно скасував вирок місцевого суду в частині звільнення її від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України. Просить вирок апеляційного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й даним про її особу через суворість   та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та захисник підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив її відхилити. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за  ч. 2 ст. 185 КК України в поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи, викладені в касаційні скарзі засудженої, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого через суворість, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Згідно з вимогами статей370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.  Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження встановлено, що прокурор подав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку виклав змістовні, конкретні доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає вимогам КК України, та просив  скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6   покарання, яке потрібно відбувати реально.
Як встановлено ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Призначаючи  ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про її особу, обставини, які пом`якшують покарання,  й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.
Зокрема, суд апеляційної інстанції врахував, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості; дані про особу винної, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Окрім того, апеляційним судом узято до уваги кількість епізодів злочинної діяльності, й вчинення злочинів за попередньою змовою з іншою особою. 
Також, урахувавши обставини, що пом`якшують покарання, й інші обставини, на які  посилається засуджена у своїй касаційній скарзі, і те, що під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано будь-яких нових даних про особу винної, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення  ОСОБА_6 мінімального покарання у межах санкції частини статті, за якою її визнано винуватою, мотивувавши належним чином своє рішення, та із наведенням у вироку відповідних мотивів обґрунтовано визнав неможливим звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України. 
Колегія суддів вважає,  що покарання засудженій призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для скасування вироку апеляційного суду з підстав, що вказані                                   у касаційній скарзі засудженої, не убачається.
Також не заслуговують на увагу  доводи, викладені в касаційній скарзі засудженої, про те, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо належного повідомлення потерпілого про місце та час проведення судового засідання в апеляційній інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції були належним чином направлені повідомлення всім учасникам судового розгляду, в тому числі й потерпілому у кримінальному провадженні - ТОВ «Компанія «Гранд-Маркет» про те, що апеляційний розгляд призначений на 10:00 год 26 вересня 2019 року (т. 2 а. п. 21). Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було отримано потерпілим 11 травня 2019 року  (т. 2 а. п. 23).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено. Ураховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженої не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Харківського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 – без задоволення.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                               є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3