ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 р.	Справа № 520/8735/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, повний текст складено 08.11.19 року по справі № 520/8735/19
          за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018"  
          до       Одеської митниці ДФС               
          про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" (далі по тексту - ТОВ «Власта-2018», позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500170/2019/000012/2 від 16.06.2019 Одеської митниці ДФС та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00144 від 16.06.2019 Одеської митниці ДФС за підписом Кравченко Світлани Юріївни .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у відповідача були відсутні правові підстави визначати митну вартість товару за другорядними методами, оскільки митну вартість товару ТОВ "ВЛАСТА-2018" було зазначено за фактично сплаченою ціною контракту, тобто за основним методом. Позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості товару незаконним, необґрунтованим, таким, що порушує законні права та інтереси позивача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 по справі № 520/8735/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA500170/2019/000012/2 від 16.06.2019 року Одеської митниці ДФС та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00144 від 16.06.2019 року Одеської митниці ДФС.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" (код ЄДРПОУ 41985134, проспект Перемоги, буд.75 В, офіс 304 А, м. Харків, 61174) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39441717, вул. Гайдара, буд.21, корпус А, м. Одеса, 65078) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. 
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 по справі № 520/8735/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 13.06.2019 №UA500170/2019/014007, у зв`язку зі спрацюванням програмним комплексом АСАУР, виникла необхідність перевірки правильності визначення митної вартості ввезених позивачем товарів, зазначених у МД під №№ 1, 4, 6, 7. Вказав, що за результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих декларантом під час митного оформлення, було виявлено, що ці документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зокрема, у наданих декларантом документах були відсутні дані щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України. У наданому декларантом рахунку на оплату від 10.06.2019 № 1021 відсутні витрати на організацію транспортно-експедиційного обслуговування за межами митної території України, зазначені витрати до митної вартості не додані. Крім того, до митного оформлення не надано документів щодо попередньої оплати транспортно-експедиційних (транспортних) послуг. У наданих до митного оформлення експортних деклараціях країни відправлення від 23.04.2019 імпортером виступає інша особа (IMPORT TRUST COMPANY LLC), та відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) від 22.04.2019 № VL-024. У зв`язку з виявленими розбіжностями та неточностями відповідачем, на підставі ч.3 ст.53 МК України, було направлено позивачу запит, в якому запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме : переклад копії митної декларації країни відправлення, виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовані спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару. Також декларанта в електронному вигляді було повідомлено про можливість за власним бажанням надати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості. У зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів, відповідачем, згідно з ч.1 ст. 55 МК України, у зв`язку з неможливістю митного оформлення товару за основним методом, прийнято рішення про коригування митної вартості товару за другорядним (резервним) методом. За результатами аналізу баз даних ЄАІС було встановлено, що рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких було вже здійснено, є більшим та становить : по товару №1- 6,16 доларів  США за кг нетто (МД від 09.05.2019 №UA500010/2019/011483); по товару №4 - 7,150 доларів США за кг нетто (МД від 13.05.2019 №UA100120/2019/119403); по товару №6 - 8,009930 доларів США за кг нетто (МД від 29.05.2019 №UA125040/2019/215899); по товару №7 - 6,16 доларів США за кг нетто  (МД від 15.05.2019 №UA500020/2019/005050). Вважає, що оскільки позивачем не було надано додаткових документів на запит митного органу, рішення про коригування митної вартості ввезеного позивачем товару та картка відмови у митному оформленні є обґрунтованими та правомірними, а тому відсутні підстави для їх скасування. 
Крім того, вказує, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судових витрат, оскільки не враховано, що позивачем заявлено 2 вимоги немайнового характеру (про скасування рішення про коригування митної вартості та про скасування картки відмови в митному оформленні). 
Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві та її представник у судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що у контракті від 22.04.2019 № VL-024 сторонами було погоджено, що до ціни товару включається вартість тари, упаковки, маркування, завантаження в транспортний засіб, відповідно до умов поставки FOB Нингбо (КНР), згідно з якими витрати з доставки товару на борт судна покладаються на продавця. Визначивши у контракті, що вартість пакування, завантаження та вивантаження входить до вартості товару, сторони договору не вважали за потрібне дублювати це у специфікації. Контракт надавався до митного оформлення, та митні органи були обізнані про його зміст, а тому доводи відповідача про відсутність в інвойсі та специфікації відомостей щодо навантаження та доставки товарів не є підставою для витребування додаткових документів. З приводу тверджень відповідача про недодання до митної вартості товарів вартості винагороди експедитора за транспортно-експедиційні послуги, вказує, що відповідач в обґрунтування таких тверджень посилається на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65. Однак, ці Методичні рекомендації не підлягають обов`язковому застосуванню до спірних відносин, на підприємстві можуть діяти інші внутрішні положення щодо порядку визначення собівартості перевезення. 
Зазначив, що на момент розмитнення транспортно-експедиційні послуги було повністю оплачені, однак, одним платіжним дорученням № 281 від 05.07.2019 було оплачено декілька рахунків експедитора на загальну суму 62299,98 грн., тому це платіжне доручення не надавалось до митного оформлення. Крім того, в силу ч.2 ст.54 МК України відсутня вимога щодо надання доказів саме підтвердження оплати за перевезення, у зв`язку з чим декларантом було надано довідку про транспортні витрати та рахунок експедитора, які містили достатньо інформації про таку складову митної вартості, як вартість перевезення. 
Твердження відповідача про розбіжності у митних деклараціях країни відправлення є безпідставними, оскільки такі митні декларації взагалі не надавались до митного оформлення, а тому вказані зауваження відповідача не заслуговують на увагу. 
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" (покупець) та MORE CREATION COMPANY LIMITED (Китай) (продавець) було укладено контракт №VL-024 (а.с.43-45).
Згідно з  п. 1 вказаного контракту продавець продає продукцію, дали іменовані "Товари", а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товари відповідно до умов Контракту. Сторонами також було обумовлено, що найменування, асортимент і кількість товарів, що постачаються, за кожну поставку будуть вказуватися в специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до п.2.1 контракту ціни на товар встановлюються в доларах США і вказуються в специфікаціях, які оформляються на кожну поставку. Згідно з п.2.2 загальна сума контракту становить суму всіх специфікацій, підписаних сторонами в рамках даного контракту.
Як зазначено в п.2.3 контракту, до ціни товару включається вартість тари, упаковки, маркування, завантаження в транспортний засіб, відповідно до умов поставки FOB Нингбо (КНР), або на інших умовах, зазначених в специфікаціях до цього контракту, що є його невід`ємною частиною.
Згідно з п.3.1 контракту загальна кількість товару в розрізі найменувань вказується у специфікаціях на кожну поставку, які є невід`ємною частиною цього контракту.
В рамках виконання умов зазначеного договору продавцем MORE CREATION COMPANY LIMITED було поставлено позивачеві 7 видів товару, зокрема : 1-частини електроприладів для запалювання або запуску двигунів внутрішнього згоряння із запаленням від іскри, 4 - двигуни постійного струму синхронні для легкових автомобілів, 6 - електрична апаратура для приєднання до електричних кіл напруги, 7 - вимикачі та перемикачі клавішні та кнопкові для легкових автомобілів. 
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ХОРС БРОК ЛОГІСТИК" (виконавець) та  позивачем (замовник) укладено договір про надання послуг по митному декларуванню товарів від 16.04.2018 №16/04-18 (а.с.47).
13.06.2019 ТОВ "ХОРС БРОК ЛОГІСТИК" від імені позивача було подано до відділу митного оформлення №1 митного посту "Південний" Одеської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA500170/2019/014007 разом з документами : пакувальним листом №1 від 23.04.2019, рахунком-фактурою (інвойсом) від 23.04.2019, коносаментом №G119041496С від 30.04.2019, навантажувальним документом - нарядом №218 від 11.06.2019, декларацією про походження товару від 23.04.2019, рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1021 від 10.06.2019, документом, що підтверджує вартість перевезення товару №312 від 10.06.2019, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №VL-024 від 22.04.2019, специфікацією №1 від 23.04.2019, договором про надання послуг митного брокера №16/04-18 від 16.04.2018, договором (контрактом) про перевезення №04/09-2019 від 01.04.2019, ваговою №19813113 від 11.06.2019, довіреністю №01/06 від 13.06.2019, технічною документацією товару від 13.06.2019 (а.с.33-61).
Матеріалами справи підтверджено, що 13.06.2019 відповідачем, з посиланням на наявність розбіжностей у наданих до митного оформлення документах та неможливість підтвердити митну вартість товару, у позивача було витребувано додаткові документи, зокрема, переклад копії митної декларації країни відправлення, виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовані спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару. Також декларанта в електронному вигляді було повідомлено про можливість за власним бажанням надати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості (а.с.51, 111). 
13.06.2019 декларантом було направлено до Одеської митниці ДФС лист № 13/06, в якому повідомлено про неможливість надання додаткових документів по МД №UA500170/2019/014007. 
16.06.2019 Одеською митницею ДФС прийнято рішення №UA500170/2019/000012/2, яким митну вартість товару №1 скориговано до рівня 6,16 доларів США за кг нетто, товару №4 - до рівня 7,15 доларів США за кг нетто (0,8149 доларів США за штуку), товару №6 до рівня 8,01 доларів США за кг нетто, товару №7 - до рівня 6,16 доларів США за кг нетто.
Як вбачається з вказаного рішення, митним органом визначено митну вартість за другорядним (резервним) методом, в обґрунтування визначення митної вартості відповідач послався на інформацію бази даних АСМО "Інспектор 2006" та ЄАІС Держмитслужби України, з якої  встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів під №№ 1, 4, 6, 7 є вищим, ніж задекларовано позивачем (а.с.30-31).
У зв`язку з прийняттям вказаного рішення про коригування митної вартості Одеською митницею ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00144 від 16.06.2019 (а.с.32).
Не погодившись із вказаним рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови в митному оформленні транспортного засобу, ТОВ «Власта-2018» звернулось до суду з цим позовом про їх скасування. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних рішення та картки відмови, у зв`язку з відсутністю підстав для обґрунтованих сумнівів щодо підтвердження заявленої митної вартості та з огляду на недоведення відповідачем правомірності застосування обраного способу визначення митної вартості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 246 Митного кодексу України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).
Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі ст. 55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених  частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
За правилами частини третьої статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 Митного кодексу України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа №21-498а15).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення від 16.06.2019 №UA500170/2019/000012/2, причиною для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування слугувала неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, з огляду на те, що надані позивачем документи містять розбіжності, а також не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. 
Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що у наданих декларантом документах були відсутні дані щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України. 
Крім того, з посиланням на пп.8 п.29 Методичних рекомендацій щодо формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, вказано, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов`язані з реалізацією перевезень (послуг, робіт) зокрема, оплата послуг (транспортно-експедиційних, страхових та посередницьких організацій). Враховуючи, що експедитор надає послуги на всій протяжності маршруту, витрати на транспортно-експедиційні послуги можуть бути розподілені до кордону та після безпосередньо експедитором, документально підтверджуватись та піддаватись обчисленню. Однак, у наданому декларантом рахунку на оплату від 10.06.2019 № 1021 відсутні витрати на організацію транспортно-експедиційного обслуговування за межами митної території України, зазначені витрати до митної вартості не додані. 
Констатовано, що відповідно до п.4.3 договору транспортного експедирування № 04/0-9-2019 від 01.04.2019, оплата робіт та послуг здійснюється клієнтом на умовах повної попередньої оплати до початку робіт.  Однак, до митного оформлення не надано документів щодо попередньої оплати транспортно-експедиційних (транспортних) послуг. 
Зазначено, що у наданих до митного оформлення експортних деклараціях країни відправлення від 23.04.2019 імпортером виступає інша особа (IMPORT TRUST COMPANY LLC), та відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) від 22.04.2019 № VL-024.
Колегія суддів зазначає, що частиною 10 статті 58 МК України встановлено вичерпний перелік витрат (складових митної вартості), які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема : 
1) витрати, понесені покупцем: 
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; 
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:
1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;
2) витрати на транспортування після ввезення;
3) податки, які справляються в Україні.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті (ч.11 ст.58 МК України).
Отже, виходячи з вимог ст.58 Митного кодексу України, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України включаються до складу митної вартості лише в тому випадку, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. 
Разом з тим, як зазначено в п.2.3 контракту від 22.04.2019 №VL-024, копія якого наявна в матеріалах справи, до ціни товару включається вартість тари, упаковки, маркування, завантаження в транспортний засіб, відповідно до умов поставки FOB Нингбо (КНР), або на інших умовах, зазначених в специфікаціях до цього контракту, що є його невід`ємною частиною.
Крім того, сторони також зазначили в п.7.3 контракту, що тара, в яку упакований товар - разова, безповоротна, входить у вартість  товару.
Відповідно до п.5.1 контракту, за цим контрактом продавець поставляє товар покупцю на умовах FOB Нингбо (КНР) у відповідності до умов Інкотермс-2010 або на інших умовах, вказаних у специфікаціях до контракту, які є його невід`ємною частиною.
При тлумаченні даного контракту мають силу Міжнародні комерційні терміни «Інкотермс-2010» в чинній редакції (п.5.16 контракту). 
Таким чином, як вбачається з п.2.3, п.7.3 контракту, вартість тари, пакування, навантаження в транспортний засіб входить у вартість товару, а згідно з п.2.3, п.5.1 контракту товар  постачається на умовах FOB Нингбо (КНР) відповідно до умов "Інкотермс-2010", якщо інше не визначено в специфікаціях до контракту.
У свою чергу, за умовами поставки є FOB Нингбо (КНР) відповідно до умов "Інкотермс-2010" - продавець зобов`язаний доставити товар у порт і завантажити на вказане покупцем  судно; витрати з доставки товару на борт судна покладаються на продавця.
Інших умов відвантаження товару, ніж ті, що були погоджені сторонами у контракті,  у специфікаціях не наведено.
У такому разі, на думку колегії суддів, у позивача відсутній обов`язок дублювати вищевказані умови поставки у специфікаціях та інвойсах. Беручи до уваги, що контракт від 22.04.2019 № VL-024 надавався до митного оформлення, колегія суддів вважає, що відповідач був обізнаний з його змістом, зокрема, з вищенаведеними умовами поставки.   
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в силу ч.ч.10, 11 ст.58 МК України витрати на упаковку (тару) та  навантаження на транспортний засіб, які  включені до складу ціни товару, а також витрати по транспортуванню товару до судна, покладені умовами FOB Нингбо (КНР) на продавця, не підлягають включенню до складу митної вартості, а тому доводи відповідача про документальне непідтвердження таких витрат не є підставою вважати митну вартість заниженою.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними вимоги відповідача про надання документів на підтвердження даних про тару, пакування, завантаження на транспортний засіб, та відхиляє посилання відповідача на те, що в наданому до митного оформлення рахунку від 10.06.2019 № 1021 не зазначено вартості організації транспортно-експедиційного обслуговування за межами митної території України.
З приводу доводів відповідача про ненадання позивачем документів щодо попередньої оплати транспортно-експедиційних послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем надавались до митного оформлення рахунок на оплату № 1021 від 10.06.2019, згідно з яким вартість морської доставки за маршрутом Нінгбо-порт Южний (контейнер MSKU5183050) складає 29321,00 грн., та довідка перевізника ТОВ «Транскарго» від 10.06.2019 № 312, в якій чітко наведені суми витрат на транспортування кожної партії товару по 3-м коносаментам, у тому числі й сума витрат по транспортуванню спірної партії товару. 
Як зазначено у цій довідці, транспортні витрати по доставці вантажу, зокрема, згідно з коносаментом G0119041496С (контейнер MSKU5183050) на адресу ТОВ «Власта-2018», від місця завантаження (на умовах FOB Нингбо, Китай) до митного кордону України (ТОВ «ТІС-Контейнерний термінал», Одеська митниця ДФС) складають 1000,95 грн. (а.с.42).    
Вказана довідка, на думку колегії суддів, є достатнім документом для підтвердження вартості транспортно-експедиційних послуг в тій частині, що включається до складу митної вартості. 
Твердження відповідача про необхідність надання до митного оформлення саме платіжного документа про оплату транспортно-експедиційних послуг є безпідставним, оскільки статтею 53 МК України не встановлено вимоги про надання саме доказів оплати за перевезення.
Беручи до уваги надання до митного оформлення вказаних рахунку та довідки, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги відповідача про надання документів про попередню оплату транспортно-експедиційних послуг.
Посилання відповідача на розбіжності між митною декларацією, в якій покупцем є ТОВ «Власта-2018», та експортними деклараціями країни відправлення від 23.04.2019 № 310420190549762140 та № 310420190549762154, в яких імпортером виступає інша особа (IMPORT TRUST COMPANY LLC), та відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) від 22.04.2019 № VL-024, є неспроможними, оскільки виходячи зі змісту графи 44 митної декларації №UA500170/2019/000012/2 від 16.06.2019, а також оскаржуваної картки відмови від 16.06.2019, де перелічені всі надані позивачем документи, вказані вище експортні декларації не надавались до митного оформлення, а тому зауваження відповідача щодо наявних у них відомостей колегією суддів не беруться до уваги. 
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає хибним висновок відповідача про непідтвердження використаних декларантом відомостей про митну вартість товару, а також про наявність розбіжностей у документах, поданих декларантом, та відсутність у них всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Отже, у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.         
Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500170/2019/000012/2 від 16.06.2019  та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500170/2019/00144 від 16.06.2019 винесені відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню. 
Доводи представника відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розподілу судових витрат колегія суддів вважає такими, що не впливають на вирішення справи по суті та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Власта-2018" при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання юридичною особою позову немайнового характеру, складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позову майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір»). 
Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2019 року - 1921,00 грн.
Таким чином, беручи до уваги, що у позовній заяві заявлено 2 вимоги немайнового характеру, сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання даного позову складає 3842,00 грн.
Однак, позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн.
Провадження у справі відкрито, справу судом першої інстанції розглянуто та у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі на користь позивача суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Таким чином, помилкове визначення судом першої інстанції при відкритті провадження у справі суми судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, не призвело до порушення прав відповідача, оскільки судом першої інстанції було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача лише ту суму судових витрат, яка була фактично понесена позивачем (1921,00 грн.). 
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою відповідача, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат за результатами апеляційного перегляду справи та достягнення з Одеської митниці ДФС судового збору. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року по справі № 520/8735/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  28.01.2020 року