КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 756/8704/16-ц                                            Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
провадження №22-ц/824/3238/2020                                         Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
05 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Бондаренко І.С.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у складі судді Луценка О.М. у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про вселення, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який уточнила у жовтні 2016 року та просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У лютому 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, із зустрічним позовом про вселення.
У жовтні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до Оболонського районного суду м. Києва клопотання, в якому просили прийняти їх відмову від зустрічного позову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , в порядку п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК, України подала до Оболонського районного суду м. Києва заяву, в якій просила позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням залишити без розгляду, оскільки ними у добровільному порядку подані заяви про зняття їх з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою залишено без розгляду.
Прийнято відмову від зустрічного позову.
Закрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про вселення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відносно ОСОБА_2 та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Скарга обґрунтована тим, що заява про залишення позовної заяви без розгляду подавалася лише в частині позовних вимог щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а не щодо всіх позовних вимог. Зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у добровільному порядку подали заяви про зняття їх з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 досі зареєстрований за цією адресою, але не проживає у даній квартирі.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень п. 4 ч.1 ст. 255 та п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а саме, що позивачі за зустрічним позовом відмовились від позову, а представник позивача за первісним позовом до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.  
Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом
Згідно з п. 5 ч. 1 ст.257 ч.5 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, із зустрічним позовом про вселення, від якого відмовились у жовтні 2018 року та просили закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду подане лише в частині позовних вимог щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки ними у добровільному порядку були подані заяви про зняття їх з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_2 досі зареєстрований за цією адресою, але не проживає в даній квартирі.
З врахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду всіх позовних вимог ОСОБА_1 , а не її частини.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду в частині залишення без розгляду позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою скасуванню з направленням справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1)      неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)      недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)      невідповідність висновків суду обставинам справи;
4)      порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року в частині залишення без розгляду позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою і направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, - 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року в частині залишення без розгляду позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: