ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.001049
адміністративне провадження №К/9901/32905/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Рибачука А.І., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22  серпня  2019 року (постановлену в складі: головуючого судді Брильовського Р.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (ухвалену в складі колегії: головуючого судді Онишкевича Т.В., суддів: Іщук Л.П., Обрізка І.М.) по справі № 1.380.2019.001049 за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Пустомитівська міська рада Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни (далі - відповідач 1, реєстратор), Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - відповідач 2, Держгеокадастр), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Пустомитівська міська рада Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", ОСОБА_2 , в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо внесення відомостей про державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001:0017 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води);
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати записи у Державному земельному кадастрі та Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001:0017 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води);
- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. № РВ-4600789172018 від 05 вересня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру внести відомості до Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0, 2477 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви ОСОБА_1 , поданої 22  серпня  2018 року і доданих до неї документів.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, клопотання ГУ Держгеокадастру задоволено, провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 - закрито. 
Ухвалюючи таке рішення, суди виходили з того, що предметом спору у даній справі є захист права власності, оскільки звертаючись до суду із цим позовом позивач має намір усунути допущені, на його думку, органом виконавчої влади порушення переважного права на земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно, що перебуває у його власності. Спір виник із цивільних відносин, тому не належить до юрисдикції адміністративних судів і його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Позивачка, не погодившись з ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направити для подальшого розгляду до Львівського окружного адміністративного суду. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначила, що право власності на спірну земельну ділянку не зареєстроване, а відтак відсутні підстави вважати, що спір стосується порушення цивільного права.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Верховний Суд ухвалою від 18 грудня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою від 28.01.2020 Верховний Суд призначив справу до розгляду в попереднє судове засідання.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власницею будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129872516, право власності на житловий будинок позивачка набула 05.07.2018.
Рішенням Пустомитівської міської ради Львівської області № 1191 від 18  липня  2018  року затверджено акт про встановлення меж земельної ділянки, що належить позивачу, площею 0,2477 за адресою АДРЕСА_1 .
22 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Відділу ГУ Держгеокадастру щодо внесення відомостей та реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастр, однак 05 вересня 2018 року рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу ГУ Держгеокадастру Футей О.Д. №РВ-4600789172018 їй відмовлено з підстав:
1) непогодження межі суміжними власниками (користувачами) наведеними в описі меж кадастрового плану земельної ділянки - з ЛМКП «Львівтеплоенерго»;
2) невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Площа земельної ділянки ОСОБА_1 співпадає на 0.1688 % земельну ділянку кадастровий номер 4623610100:04:001:0017.
Земельна ділянка кадастровий номер 4623610100:04:001:0017 зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земель промисловості 03.05.2018 за ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 вважає рішення відповідача таким, що ухвалене з порушенням норм Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 та оскаржила його до адміністративного суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанова Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
На підставі статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою    особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, що належить їй на праві власності. На замовлення ОСОБА_1 розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
За результатами розгляду цієї заяви прийняте оскаржуване рішення про відмову в реєстрації права власності, яке мотивоване частковим накладенням цієї земельної ділянки на земельну ділянку кадастровий номер 4623610100:04:001:0017, що зареєстрована 03.05.2018 за ОСОБА_2 , а також непогодженням меж суміжними власниками (користувачами) наведеними в описі меж кадастрового плану земельної ділянки - з ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Окрім того, позивач оскаржує і рішення про державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки загальною площею 0.0996 га із кадастровим номером 4623610100:04:001:0017, тобто рішення про реєстрацію права власності за третьою особою. 
Хоч позивач заявляє, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності та про відмову у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до виникнення права власності позивача на земельну ділянку щодо частини якої прийнято рішення відносно третьої особи. 
З огляду на викладене, спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту  1  статті  6  Конвенції.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04  червня  2019 року у справі № 826/14015/17 (провадження № 11-269апп19), від 23.10.2019 по справі № 810/184/18.
Окрім того, колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що спірні правовідносини стосуються її прав не як власника земельної ділянки, оскільки нею таке право не набувалось, позаяк оскарження рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку за третьою особою та рішення про відмову в такій реєстрації за позивачкою стосується земельних ділянок, межі яких частково перетинаються, тобто в будь-якому випадку вирішення такого спору буде стосуватись цивільних прав третьої особи. Крім того, рішення про відмову в реєстрації, яке оскаржує ОСОБА_1 , містить мотиви про непогодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, що також свідчить про наявність приватного інтересу щодо права користування земельною ділянкою. 
Таким чином, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.
Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалено законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 1.380.2019.001049- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                                    Т.Г. Стрелець
                                                                                                              А.І. Рибачук