УХВАЛА

03 січня 2020 року 
Київ
справа №640/4191/19
адміністративне провадження №К/9901/36407/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Жука А.В., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі №640/4191/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,                                                                
в с т а н о в и в :
26 грудня 2019 року заявник звернувся до суду касаційної інстанції з даною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі №640/4191/19 (надіслано засобами поштового зв`язку 24.12.2019 року ).

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Предметом розгляду цієї справи є визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом; зобов`язання Мін`юсту України надати ОСОБА_2 повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту; відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Відповідача. 

Таким чином, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Разом з касаційною скаргою, позивачем заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтовано відсутністю єдиного правового висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 56 Конституції України, з урахуванням положень п.6 ч.1 ст.5, ч.5 ст.21 КАС України; наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; є необхідність досягнення мети згаданого вище. 

Отже, скаржник вважає, що ці питання мають бути досліджені й перевірені Великою Палатою Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права щодо питання відшкодування моральної шкоди, завданої діями/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Скаржник вказує, що приписами частини 2 статті 346 КАС України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати. 

При цьому, згідно з частиною 5 статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Розглянувши клопотання відповідача,  колегія суддів дійшла таких висновків.

Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду наведені в статтях 346, 347 КАС України.

Так, згідно частини 4 статті 347 КАС України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За усталеною практикою розгляду Великою Палатою Верховного Суду питання прийнятності справ на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України, про наявність у справі виключної правової проблеми свідчить: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; наявність протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що жодне із поставлених заявником питань не містить виключної правової проблеми. 

Доводи скаржника про наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному в питанні застосування норм матеріального права у правовідносинах щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вважає доречними, оскільки скаржником не наведений у заявленому клопотанні чіткий перелік постанов Верховного Суду, в яких наявні висновки за аналогічними вимогами, проте були прийняті різні рішення, з посиланням на конкретні номери справ. 

Крім того, Суд зазначає, що під час прийняття судами рішень стосовно відшкодування моральної шкоди особам, завданої діями суб`єктів владних повноважень, має застосовуватись індивідуальний характер розгляду доводів кожної особи, який повинен ґрунтуватись насамперед на необхідності надання оцінки фізичному (психологічному) стану особи. Позаяк причини і наслідки отримання психологічних травм можуть бути різними, зумовленими неоднаковими соціально-економічними обставинами. Таким чином, спірні правовідносини в таких справах не можуть бути ідентичними.   

Враховуючи викладене, колегія суддів КАС ВС вважає, що клопотання представника позивача є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 328, 333, 346, 347 КАС України, 
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі №640/4191/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду адміністративної справи №640/4191/19 - відмовити

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 А.В. Жук ,
Судді Верховного Суду