ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №825/7/16
адміністративне провадження №К/9901/26217/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Кашпур О.В., суддів Соломко І.І., Непочатих В.О. від 15 лютого 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Епель О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Карпушової О.В. від 18 червня 2016 року у справі за позовом Приватного підприємства «Сигва» до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Приватне підприємство «Сигва» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило визнати неправомірною бездіяльність ДФС щодо невчинення заходів, які передбачені під час проведення процедури адміністративного оскарження за скаргою Підприємства від 23 листопада 2015 року №23/01/11 про скасування грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 25 вересня 2015 року №000982224 форми «С».

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що Підприємством в порядку адміністративного оскарження вчасно подана повторна скарга на податкове повідомлення-рішення Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, однак ДФС за відсутності відповідних правових підстав не прийняла вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, а залишила її без розгляду з підстав пропуску десятиденного строку на звернення та повернула останню, що, на думку позивача, свідчить про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року позов задоволено повністю; визнано неправомірною бездіяльність ДФС щодо невчинення заходів, які передбачені під час проведення процедури адміністративного оскарження за скаргою Підприємства від 23 листопада 2015 року №23/01/11 про скасування грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 25 вересня 2015 року №000982224 форми «С».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Підприємство з дотриманням передбаченого пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) десятиденного строку після отримання рішення нижчестоящого контролюючого органу звернулось із повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, однак ДФС протягом установленого строку не прийняла вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги та безпідставно залишила її без розгляду й повернула позивачу, чим допустила протиправну бездіяльність.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині абзацу другого резолютивної частини змінив й виклав його в наступній редакції: «Визнати неправомірною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо нерозгляду в порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України, скарги Приватного підприємства «Сигва» від 23 листопада 2015 року №23/01/11 про скасування грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області від 25 вересня 2015 року №000982224 форми С»; в іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року залишив без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову, однак вважав, що, приймаючи судове рішення про визнання бездіяльності відповідача протиправною, суд першої інстанції не конкретизував, яких саме дій не вчинила ДФС при розгляді скарги позивача.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності по розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення, адже рішення нижчестоящого контролюючого органу, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, надіслано платнику поштою з повідомленням про вручення і повернуто 31 жовтня 2015 року із зазначенням причини невручення - «за відмовою адресата від одержання», а тому згідно положень пункту 9.6 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 25 грудня 2013 року №848 (далі - Порядок №848), вважається врученим у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення; як наслідок вважає, що, повернувши без розгляду Товариству повторну скаргу, яка надійшла на адресу ДФС 23 листопада 2015 року, тобто з пропуском встановленого пунктом 56.6 статті 56 ПК України десятиденного строку, відповідач діяв у відповідності із законодавством та протиправної бездіяльності не допускав.

Письмових запереченнях на касаційну скаргу до суду не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд виходить з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Чернігівською ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача, за результатами якої складено акт від 07 серпня 2015 року №0070/25/22/37943774, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2015 року №000982224, яким до Підприємства застосовано штраф в розмірі 17000,00 грн. за порушення статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

За результатом розгляду поданої в порядку адміністративного оскарження скарги позивача рішенням Головного управління ДФС в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року №2865/1025-01-10-04-15 податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2015 року №000982224 залишено без змін, а скарга - без задоволення. Рішення Головного управління ДФС в Черкаській області надіслано на адресу Підприємства засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення, однак повернуто 31 жовтня 2015 року з відміткою відділення поштового зв`язку про неможливість вручення адресату із зазначенням причини невручення - «за відмовою адресата від одержання».

Ковпитським відділенням поштового зв`язку листом від 06 листопада 2015 року повідомлено Головне управління ДФС в Черкаській області про те, що 23 жовтня 2015 року названим відділенням поштового зв`язку отримано від контролюючого органу листа за № 1400029999106, вручити якого керівнику Підприємства не було можливості у зв`язку з його відсутністю; 03 листопада 2015 року вказаний лист передчасно повернуто відправнику з помилковою відміткою «відмова», адже обставин відмови не було; причина передчасного повернення листа через «відмову» є недійсною; враховуючи наведене, Ковпитське відділенням поштового зв`язку просило Головне управління ДФС в Черкаській області повторно надіслати вищевказаного листа для вручення адресату.

09 листопада 2015 року позивач звернувся до Головного управління ДФС в Черкаській області з листом №09/11, в якому, посилаючись на обставини неотримання ним рішення за результатами розгляду скарги, просив надіслати на адресу підприємства таке рішення.

Листом від 13 листопада 2015 року за №31/3ПІ/25-01-10-04-12, який отримано позивачем 17 листопада 2015 року, Головне управління ДФС в Черкаській області повідомило позивача про те, що його скарга від 06 жовтня 2015 року розглянута й за результатами її розгляду винесено рішення від 22 жовтня 2015 року №2865/1025-01-10-04-15, яке направлялось Підприємству поштою з повідомленням про вручення, однак повернулось з відміткою про відмову адресата від одержання листа. До вказаного листа додано копію рішення від 22 жовтня 2015 року №2865/1025-01-10-04-15.

23 листопада 2015 року позивач звернувся до ДФС з повторною скаргою на податкове повідомлення-рішення Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 25 вересня 2015 року №000982224.

У листі від 07 грудня 2015 року за вих. №25933/6/94-94-10-01-02-25 ДФС повідомила Підприємство, що залишає без розгляду та повертає його скаргу з підстав порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 статті 56 ПК України (десятиденного строку на подання такої скарги) з вказівкою на те, що рішення Головного управління ДФС в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року №2865/1025-01-10-04-15 про результати розгляду первинної скарги було отримано позивачем 31 жовтня 2015 року з огляду на повернення органом поштового зв`язку рекомендованого поштового відправлення із ним з відміткою про неможливість вручення адресату із зазначенням причини невручення - «за закінченням терміну зберігання».

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його скарги протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною третьою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) <…>; 5) розсудливо <…>; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів врегульований статтею 56 ПК України.

Відповідно до пунктів 56.2, 56.3, 56.6 статті 56 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Строк розгляду контролюючим органом скарги платника податків установлений пунктом 56.8 статті 56 ПК України, у відповідності до якого контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення (пункт 56.7 статті 56 ПК України).

Отже законодавством регламентовано десятиденний строк, протягом якого платник податків має право звернутися до податкового органу вищого рівня зі скаргою на податкове повідомлення-рішення після його перегляду органом податкового контролю нижчого рівня. При цьому перебіг зазначеного строку починається з дати отримання платником податків відповідного рішення.

Юридичним наслідком недотримання платником податків процедури адміністративного оскарження, установленої пунктами 56.3 і 56.6 статті 56 ПК України, у тому числі щодо форми та строку подання скарги, контролюючого органу, до якого слід звертатися із скаргою, послідовності рівнів процедури адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби, є залишення скарги без розгляду та її повернення особі, яка її подала. Рішення контролюючого органу про повернення скарги має бути вмотивованим із зазначенням причини повернення.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що за правилами пункту 9.6 розділу IX Порядку №848 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі коли пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктами 114, 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) (далі - Правила №270), встановлено, що одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи. Такі поштові відправлення, поштові перекази повертаються за зворотною адресою. У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що рішення Головного управління ДФС в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року №2865/1025-01-10-04-15 про результати розгляду первинної скарги було отримано Підприємством 17 листопада 2015 року, а скарга до ДФС України подана 23 листопада 2015 року, тобто в межах десятиденного строку, встановленого пунктом 56.6 статті 56 ПК України.

При цьому суди, застосувавши положення пункту 9.6 розділу IX Порядку №848 та пунктів 114, 116 Правил №270, визнали безпідставними доводи ДФС про отримання позивачем рішення податкового органу нижчого рівня 31 жовтня 2015 року, зважаючи на те, що на поштовому повідомленні (довідці) про повернення до Головного управління ДФС в Черкаській області рекомендованого поштового відправлення за №1400029999106 відсутній підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, та печатка підприємства, а твердження відповідача про невручення згаданого поштового відправлення та повернення його з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що в даному випадку правові підстави для нерозгляду в порядку, передбаченому статтею 56 ПК України, повернення позивачу та залишення без розгляду поданої ним скарги з підстав пропуску десятиденного строку на її подання у відповідача були відсутні.

Наведене свідчить про правильне застосування судами попередніх інстанцій згаданих норм матеріального права й необґрунтованість вимог касаційної скарги.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, мотиви касаційної скарги, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій й задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду