ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/336/20 Справа № 185/9427/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач посилалася на те, що з 20 листопада 1998 року вона перебувала  у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу, а саме у 2004 році був придбаний трактор колісний марки ЮМЗ-6 реєстраційний номер  НОМЕР_1 заводський № НОМЕР_19, №двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску; причеп 2ПТС-4(887Б) реєстраційний номер  НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску; у 2015 році придбано (зібрано із запчастин) трактор колісний марки ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер  НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_20 № двигуна НОМЕР_10, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно висновку експерта  ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску, заводський № НОМЕР_19, двигун №  НОМЕР_4  ймовірно складає 40 470 грн.; ринкова вартість причепу 2-ПТС-4 (887 Б) реєстраційний номер  НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску ймовірно складає 6 400 грн.; ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер  НОМЕР_5 , 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_20, двигун №  НОМЕР_6  ймовірно складає 76 050 грн. Вказане майно знаходиться у відповідача.  Добровільної згоди про поділ сумісно нажитого майна між сторонами не досягнуто. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя: трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_7ЮМЗ-6 заводський № НОМЕР_19, № двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 ; причепа реєстраційний номер НОМЕР_8, заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 ; трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_9 НОМЕР_10 заводський № НОМЕР_20, № двигуна НОМЕР_10, 2015 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_1 , визнавши їх особистою приватною власністю відповідача; стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги в сумі 5000 грн., витрати на експерта автотоварознавця в сумі 3000 грн., та покласти на відповідача судові витрати.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 квітня 2019 року скасувати та ухвалити в нове рішення, про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Як вбачається з матеріалів справи з 20 листопада 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року (а.с.10).
       Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, 9). 
       Судом встановлено та не заперечується сторонами у період шлюбу сторін було придбане наступне майно: у 2004 році був придбаний трактор колісний марки ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 заводський № НОМЕР_19, №двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску; причеп 2ПТС-4(887Б) реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску; у 2015 році придбано (зібрано із запчастин) трактор колісний марки ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_20 № двигуна НОМЕР_10.
       Відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області власником трактору колісного ЮМЗ-6 заводський номер № НОМЕР_19 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску та причепу 2ПТС-4(887Б) заводський номер № НОМЕР_18 реєстраційний номер НОМЕР_12 року випуску є відповідач ОСОБА_2 Дата реєстрації - 06 липня 2004 року. Власником трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ заводський номер № НОМЕР_20, реєстраційний номер НОМЕР_13 2015 року випуску є позивач ОСОБА_1 Дата реєстрації - 26 серпня 2015 року (а.с. 49).
       З висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 027/19 від 21 березня 2019 року вбачається, згідно матеріалів справи та огляду місця знаходження майна, воно фізично відсутнє, технічна документація не пред`явлена, огляд і ідентифікація транспортних засобів не проводилася, висновки даної експертизи носять ймовірний характер. 20 березня 2019 року була проведена зустріч з позивачем та відповідачем за адресою : м. Павлоград, гаражна спілка «Мотор», бокс АДРЕСА_1 з метою огляду трактору ЮМЗ6 АКЛ реєстраційний номер 41937 НОМЕР_7 , 2015 року випуску, заводський номер № НОМЕР_20, двигун № НОМЕР_6 . По результатам огляду місця знаходження встановлено що трактор фізично відсутній. За висновком експерта: ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 1985 року випуску, заводський № НОМЕР_19, двигун № НОМЕР_4 ймовірно складає 40 470 грн.; ринкова вартість причепу 2-ПТС-4 (887 Б) реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску ймовірно складає 6 400 грн.; ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_20, двигун № НОМЕР_6 ймовірно складає 76 050 грн. (а.с. 74-84).
        Представник відповідача в судовому засіданні пояснювала, що даних транспортних засобів фактично не існує. Трактор ЮМЗ-6 був проданий за довіреністю іншій особі за 30 000 грн., причеп розібраний на запчастини та реалізований і також трактор ЮМЗ-6АКЛ розібраний на запчастини та реалізований. Про те що транспортні засоби реалізовані в період шлюбу сторін, позивачу було відомо оскільки кошти від їх реалізації були витрачені на потреби сім"ї.
       Позивач в судовому засіданні пояснювала, що їй не відомо де знаходяться дані транспортні засоби. Згоди на реалізацію транспортних засобів вона не надавала.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на їх недоведеність належними та допустимими доказами у справі, майно фактично відсутнє та відчужене в період шлюбу, а кошти отримані від відчуження транспортних засобів витрачені на потреби сім`ї, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.        
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
       Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
       Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
       Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
       Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.
На підставі ч.1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.        
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його па шкоду інтересам сім`ї. 
Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
       Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
       При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення
ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
       В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
       Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
       З матеріалів справи вбачається з 20 листопада 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року (а.с.10).
       Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, 9). 
       У період шлюбу сторонами було придбане наступне майно: у 2004 році був придбаний трактор колісний марки ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 заводський № НОМЕР_19, №двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску; причеп 2ПТС-4(887Б) реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску; у 2015 році придбано (зібрано із запчастин) трактор колісний марки ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_20 № двигуна НОМЕР_10, та належить до майна спільної сумісної власності подружжя.
       Відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 02 січня 2019 року власником трактору колісного ЮМЗ-6 заводський номер № НОМЕР_19 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску, причепу 2ПТС-4(887Б) заводський номер № НОМЕР_18 реєстраційний номер НОМЕР_12 року випуску зазначений ОСОБА_2 Дата реєстрації - 06 липня 2004 року. Власником трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ заводський номер № НОМЕР_20, реєстраційний номер НОМЕР_13 2015 року випуску є позивач ОСОБА_1 Дата реєстрації - 26 серпня 2015 року (а.с. 49).
       З висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 027/19 від 21 березня 2019 року вбачається, згідно матеріалів справи та огляду місця знаходження майна, воно фізично відсутнє, технічна документація не пред`явлена, огляд і ідентифікація транспортних засобів не проводилася, висновки даної експертизи носять ймовірний характер. 20 березня 2019 року була проведена зустріч з позивачем та відповідачем за адресою : м. Павлоград, гаражна спілка «Мотор», бокс АДРЕСА_1 з метою огляду трактору ЮМЗ6 АКЛ реєстраційний номер 41937 НОМЕР_7 , 2015 року випуску, заводський номер № НОМЕР_20, двигун № НОМЕР_6 . По результатам огляду місця знаходження встановлено що трактор фізично відсутній. За висновком експерта: ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_1 1985 року випуску, заводський № НОМЕР_19, двигун № НОМЕР_4 ймовірно складає 40 470 грн.; ринкова вартість причепу 2-ПТС-4 (887 Б) реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску ймовірно складає 6 400 грн.; ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_20, двигун № НОМЕР_6 ймовірно складає 76 050 грн. (а.с. 74-84).
       Вартість висновку експерта становить 3000 грн., яка сплачена позивачем (а.с.95).
       Звернувшись до суду із вказаними уточненими позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя: трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_14 -6 заводський № НОМЕР_19, № двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 ; причепа реєстраційний номер НОМЕР_8, заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 ; трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_9 НОМЕР_10 заводський № НОМЕР_20, № двигуна НОМЕР_10, 2015 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_1 , визнавши їх особистою приватною власністю відповідача; стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги в сумі 5000 грн., витрати на експерта авто товарознавця в сумі 3000 грн., та покласти на відповідача судові витрати (а.с.93, 94).
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
       З матеріалів справи вбачається, власником трактору колісного ЮМЗ-6 заводський номер № НОМЕР_19 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску та причепу 2ПТС-4(887Б) заводський номер № НОМЕР_18 реєстраційний номер НОМЕР_12 року випуску є - ОСОБА_2 (а.с.49).
       Належних доказів на підтвердження того, що вказане спірне майно було реалізовано відповідачем в період шлюбу сторін суду не надано.
       Відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавала згоду на відчуження вказаного спірного майна подружжя.
       Посилання відповідача на наявний в матеріалах справи витяг з довіреності від 12 березня 2012 року щодо транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Дорошенко Л.Г. є безпідставними, оскільки з вказаної довіреності не вбачається на вчинення яких саме дій ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_4 (а.с.32).
Суду не надано доказів про обізнаність ОСОБА_1 щодо вказаної довіреності.
Таким чином, трактор ЮМЗ-6 та причеп були придбані в період шлюбу сторін, враховуючи, що на теперішній час відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області власником трактору колісного ЮМЗ-6 заводський номер № НОМЕР_19 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску та причепу 2ПТС-4(887Б) заводський номер № НОМЕР_18 реєстраційний номер НОМЕР_12 року випуску є - відповідач ОСОБА_2 , і суду не було надано належних доказів на підтвердження дійсного відчуження відповідачем вказаних трактора та причепу у період шлюбу сторін, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя: трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_14 -6 заводський № НОМЕР_19, №двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 , причепа реєстраційний номер НОМЕР_15, заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З урахуванням висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 027/19 від 21 березня 2019 року, відповідно до якого ринкова вартість трактору колісного ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_7 1985 року випуску, заводський № НОМЕР_19, двигун № НОМЕР_4 ймовірно складає 40 470 грн.; ринкова вартість причепу 2-ПТС-4 (887 Б) реєстраційний номер НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску ймовірно складає 6 400 грн., із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1/2 частину вартості спільного сумісного майна подружжя: трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_14 -6 заводський № НОМЕР_19, № двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 у розмірі - 20 235 грн. та причепа реєстраційний номер НОМЕР_15, заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_2 у розмірі - 3 200 грн. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя - трактора колісного ЮМЗ-6АКЛ заводський номер № НОМЕР_20, реєстраційний номер НОМЕР_13 2015 року випуску слід зазначити, відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 02 січня 2019 року, власником трактору колісного ЮМЗ-6АКЛ заводський номер № НОМЕР_20, реєстраційний номер НОМЕР_16 року випуску є позивач - ОСОБА_1 (а.с. 49).
Позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаного трактора не має в наявності, та не було надано доказів, на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно реалізував вказаний трактор, власником якого вона є.
Доказів на підтвердження того, що позивач надавала згоду відповідачу на реалізацію належного їй трактора суду не надано.
У судовому засіданні в апеляційному суді позивач ОСОБА_1 пояснювала, що все спірне майно не реалізовано та знаходиться у відповідача.
Слід зазначити, доказів на підтвердження того, що належний позивачу трактор дійсно знаходиться у відповідача, суду також не надано. 
Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя - трактора колісного ЮМЗ-6АКЛ заводський номер № НОМЕР_20, реєстраційний номер НОМЕР_13 2015 року випуску, власником якого є позивач ОСОБА_1 , слід відмовити.
       Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., слід зазначити наступне.
Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Савченко С.А. відповідно договору про надання правової допомоги від 28 листопада 2018 року (а.с.35, 36, 37).
Відповідно до квитанції від 04 квітня 2019 року до прибуткового касового ордера про оплату, ОСОБА_1 було сплачено адвокату Савченко С.А. 5000 грн. на підставі договору на юридичні послуги (а.с.96).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 
Слід зазначити, в матеріалах справи відсутні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. 
       Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1 843 грн. 80 коп. до ухвалення апеляційним судом рішення у справі, а тому судовий збір у розмірі 1843 грн. 80 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя - задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_17 ) на користь ОСОБА_1 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя: трактора колісного реєстраційний номер НОМЕР_14 -6 заводський № НОМЕР_19, №двигуна НОМЕР_4, 1985 року випуску у розмірі - 20 235 грн.; причепа реєстраційний номер НОМЕР_8, заводський № НОМЕР_18, 1988 року випуску у розмірі - 3200 грн. та витрати у розмірі 3000 грн. за проведення судової авто-товарознавчої експертизи №027/19 від 21 березня 2019 року.
В іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ІПН  НОМЕР_17 ) на користь держави судовий збір  у розмірі 1 843 грн. 80 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді