ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1279/19	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року, ухвалене в загальному позовному провадженні у письмовому провадженні в м. Миколаєві, по справі за позовною заявою Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, скасування податкової вимоги в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:  
   
У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 березня 2019 р. № 00017865005 про нарахування штрафу у розмірі 1 778336,42 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість;
- скасувати податкову вимогу від 2 квітня 2019 р. № 34182-50 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати податку на додану вартість в сумі 1 926 724,22 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Також на адресу позивача надійшла податкова вимога. Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу, в частині штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати податку на додану вартість прийнято з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про їх скасування.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови в скасуванні податкової вимоги в частині штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати на додану вартість в сумі 148387,80 грн., позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовиу скасуванні податкової вимоги № 34182-50 від 02.04.2019 року в розмірі 148387,80 грн., змінити судове рішення, яким скасувати податкову вимогу № 34182-50 від 02.04.2019 року в частині податкового боргу в розмірі 148387,80 грн. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач погоджується з рішенням суду в частині відмови у скасуванні податкового-повідомлення рішення № 00017865005 від 19.03.2019 р. про нарахування штрафу у розмірі 1778336,42 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, а тому і податкової вимоги № 34182-50 від 02.04.2019 р. в частині штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати податку на додану вартість в сумі 1778336,42 грн., оскільки це податковий борг, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення № 00017865005 від 19.03.2019 р. Однак, апелянт вважає, що податкова вимога № 34182-50 від 02.04.2019 р. в частині нарахування 148387,80 грн. підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що сума податкового боргу в частині штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати податку на додану вартість становить 1926724.22 грн. та складається із сум наступних податкових повідомлень-рішень: податкового повідомлення-рішення № 00017865005 від 19.03.2019 р. про нарахування штрафу у розмірі 1778336,42 грн.; податкового повідомлення-рішення № 0087711202 від 20.09.2018 р. про нарахування штрафу у розмірі 148387,80 грн. та вказаний продатковий борг виник (як зазначає відповідач в запереченнях) 30.03.2019 р. Апелянт зазначає, що суд дійшов помилково висновку, що відповідно до витягу з інтегрованої картки платника податків, станом на 30 квітня 2019 р., тобто вже після сплати податкового боргу у справі № 400/599/19, податкове повідомлення-рішення від 20 вересня 2018 р. № 008711202 обліковується як чинне, а кошти, сплачені позивачем для погашення податкового боргу у справі № 400/599/19, зараховані на погашення раніше виниклої заборгованості позивача (аркуш справи 92-94), оскільки складовою частиною загальної суми боргу, яку ГУ ДФС у Миколаївській області просила стягнути у справі № 400/599/19, був борг за податковим повідомлення-рішенням від 20 вересня 2018 р. № 008711202 в розмірі 148 387,80 грн., що підтверджується розрахунком податкової заборгованості у справі № 400/599/19 (аркуш справи 98-99). З таким висновком суду апелянт не згоден, оскільки ця сума боргу увійшла в суму позовних вимог у справі № 400/599/19 та на 30 квітня 2019 р. вже була сплачена, а тому необгрунтовано включена до податкової вимоги № 34182-50 від 02.04.2019р., оскільки сума податкового боргу в частині штрафних (фінансових) санкцій за порушення строків оплати податку на додану вартість складається із сум усіх отриманих та несплачених податкових повідомлень-рішень. Тобто суд не врахував того що ГУ ДФС у Миколаївській області вдруге нараховує вже сплачені санкції за податковим повідомлення-рішенням № 008711202 в розмірі 148 387,80 грн., що в свою чергу порушує ст. 61 Конституції України згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та ст.599 Цивільного Кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що виходячи із наданого розрахунку до податкової вимоги від 02.0419 №34182-50, податковій борг з ПДВ в розмірі 1 926 724,22 грн. складається з суми штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 19.03.19 р. №00017865005 в розмірі 1 778 336.42 грн. та штрафу за податковим повідомлення-рішенням від 20.09.18 №008711202 в розмірі 148 387,80 грн., що, на думку, відповідача, спростовує доводи позивача про те, що на суму 148 387.80 грн. податкове повідомлення-рішення відповідачем не приймалось (а. с. 91). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, на думку відповідача, суд першої інстанції вірно зазначив, що законність податкового повідомлення-рішення від 20.09.18 №008711202 на суму штрафу 148387,80 грн. не є предметом розгляду в даній адміністративній справі, так як позивач його не оскаржує. Щодо заміни відповідача вважають за доцільне зазначити, що гідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Державна податкова служба України (ЄДРПОУ 43005393) зареєстрована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.18 року №1200 "Про утворена Державної податкової служби України та Державної митної служби України". Так, згідно п. 1 зазначеної постанови передбачено утворити Державну податкову службу України та  державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом зареєстроване Головне управління ДПС у Миколаївській області на підставі постанови Кабінету Міністт і України від 19.06.19 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби». Так, згідно п.2 зазначеної постанови Головне управління ДФС у Миколаївській  області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Миколаївській області. Відповідач вважає, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення від 28.10.19 р., а підстав для скасування в апеляційній скарзі не наведено. З огляду на зазначене, відповідач просить замінити ГУ ДФС у Миколаївській області на ГУ ДПС у Миколаївській області; апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання апелянта про заміну відповідача по справі - Головне управління ДФС у Миколаївській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Миколаївській області підлягає задоволенню.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2019 р. ГУ ДФС у Миколаївській області провело камеральну перевірку Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на предмет своєчасності сплати та подання платіжних доручень до установ банків на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), результати якої оформлені актом № 668/14-29-50-05-06/31319242 (надалі - Акт камеральної перевірки) (а. с. 8-9).
Камеральною перевіркою встановлено 14 випадків порушення позивачем граничних термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання, визначеного в податкових деклараціях з ПДВ, що розцінено як порушення ст.  57  п.  57.1. та ст.  203  п.  203.2. ПК України.
На підставі Акту камеральної перевірки, 19 березня 2019 р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 00017865005, яким за затримку на 546, 580, 586, 555, 525, 494, 464, 433, 402, 372, 341, 311, 249, 221, 190, 232, 204, 212 календарних днів сплати грошового зобов`язання з ПДВ в загальному розмірі 8  891  682,10 грн. застосовано штраф в розмірі 20% в сумі 1 778 336,42 грн. (а. с. 10).
2 квітня 2019 р. ГУ ДФС у Миколаївській області прийняло податкову вимогу № 34182-50, якою визначена сума податкового боргу Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" станом на 1 квітня 2019 р. в загальному розмірі 1  962  531,94 грн., який складається з таких податків і штрафів:
- ПДВ: за основним платежем - 0, грн., штраф - 1  926  724,22 грн., пеня - 0 грн.;
- земельний податок з юридичних осіб: за основним платежем - 35  807,72 грн., штраф і пеня - 0 грн. (а. с. 11).
Позивач оскаржує податкову вимогу тільки в частині штрафу з ПДВ.
Як слідує з наданого ГУ ДФС у Миколаївській області розрахунку до податкової вимоги від 2 квітня 2019 р. № 34182-50, податковий борг з ПДВ в розмірі 1  926  724,22 грн. складається з суми штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 19 березня 2019 р. № 00017865005 в розмірі 1  778  336,42 грн. та штрафу за податковим повідомлення-рішенням від 20 вересня 2018 р. № 008711202 в розмірі 148  387,80 грн., що спростовує доводи позивача про те, що на суму 148  387,80 грн. податкове повідомлення-рішення відповідачем не приймалось (а. с. 91).
При цьому суд зазначає, що законність податкового повідомлення-рішення від 20 вересня 2018 р. № 008711202 на суму штрафу 148  387,80 грн., не є предметом розгляду в даній адміністративній справі, так як позивач його не оскаржує.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відстудні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пп.  14.1.175  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім іншого, згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма  та  порядок  надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Приписи ст. 59 ПК України передбачають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу  в  порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Таким чином, норми вищезазначеного закону передбачають надсилання податкової вимоги в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення. При цьому, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що у разі вручення податкової вимоги сума податкового боргу змінилась, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається. 
Відповідно до п.87.9 ст. 87 ПК України уразі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до  статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим  підпункту 222.1.2  пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Судом першої інстанції встановлено, що Актом камеральної перевірки зафіксовані номери та дати податкових декларацій з ПДВ, граничні строки сплати цього податку та кількість днів прострочення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не подав жодних доказів на спростування висновків камеральної перевірки про порушення ним строків сплати ПДВ - всі його доводи стосуються лише відсутності фінансової можливості своєчасно сплачувати задекларований ПДВ, у зв`язку із збитковістю підприємства та наявністю значної заборгованості споживачів теплової енергії, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач вірно встановив і зафіксував Актом камеральної перевірки факти порушенням позивачем вимог  ПК України  щодо своєчасної сплати задекларованих зобов`язань з ПДВ.
Судом встановлено, що всі випадки порушення позивачем граничних строків сплати ПДВ складають більше 30 днів, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач вірно визначив розмір штрафу.
ПК України  не містить норм, які б встановлювали випадки звільнення від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату ПДВ для платників, які перебувають в скрутному матеріальному становищі.
Розмір штрафу імперативно встановлений ст.  126  п.  126.1. ПК України  і не може бути зменшений ані відповідачем, ані судом.
Випадки розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, а також процедура прийняття такого рішення, передбачені  ст. 100 ПК України  і позивач не позбавлений права подати відповідну заяву до контролюючого органу.
Судом встановлено, що в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала справа № 400/599/19, за позовом ГУ ДФС у Миколаївській області до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго"про стягнення 2  277  495,69 грн. податкового боргу. Складовою частиною загальної суми боргу, яку ГУ ДФС у Миколаївській області просила стягнути у справі № 400/599/19, був борг за податковим повідомлення-рішенням від 20 вересня 2018 р. № 008711202 в розмірі 148  387,80 грн., що підтверджується розрахунком податкової заборгованості у справі № 400/599/19 (а. с. 98-99).
9 квітня 2019 р. представником ГУ ДФС у Миколаївській області у справі № 400/599/19 було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, так як Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" повністю сплатило податковий борг, який був предметом позовних вимог у справі № 400/599/19 (а. с. 101).
9 квітня 2019 р. ухвалою суду у справі № 400/599/19 позов ГУ ДФС у Миколаївській області залишено без розгляду (а. с. 100). Згідно даних автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду", дана ухвала набрала законної сили, а справа 10 червня 2019 р. передана до архіву Миколаївського окружного адміністративного суду.
З урахуванням цих обставин, апелянт зазначає, що частина податкового боргу в розмірі 148  387,80 грн., яка була нарахована позивачу податковим повідомлення-рішенням від 20 вересня 2018 р. № 008711202 і є складовою частиною податкового боргу за податковою вимогою від 2 квітня 2019 р. № 34182-50, яка оскаржується ним в даній справі, була сплачена самостійно, в рамках адміністративної справи № 400/599/19, тому в цій частині є підстави для скасування податкової вимоги, оскільки вважає, що відповідач вдруге нараховує вже сплачені санкції.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з інтегрованої картки платника податків, станом на 30 квітня 2019 р., тобто вже після сплати податкового боргу у справі № 400/599/19, податкове повідомлення-рішення від 20 вересня 2018 р. № 008711202 обліковується як чинне, а кошти, сплачені позивачем для погашення податкового боргу у справі № 400/599/19, зараховані на погашення раніше виниклої заборгованості позивача (а. с. 92-94).
Крім того, колегія суддів зазначає, що на а.с. 99 наявний розрахунок податкової заборгованості, відповідно до якого на враховано податкове зобов`язання у розмірі 148387,80 грн. за несвоєчасну сплату за податковим повідомленням-рішенням № 0087711202 від 20.09.2018 р.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21.02.2020  року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик