ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
27 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/613/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 ( суддя першої інстанції Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/613/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Кіровоградської митниці ДФС   про  скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Кіровоградської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС від 04 лютого 2019 року №UA901000/2019/000103/2 про коригування митної вартості товару та визнати заявлену декларантом митну вартість щодо товарів, які імпортуються. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що підтвердження вартості автомобіля  повністю узгоджується з положеннями частини 2 статті 53 Митного кодексу України. Крім того, відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару надаються лише при їх наявності. Тобто, не існує законодавчо встановленої вимоги про обов`язковість надання таких документів.  
Рішенням Кіровоградського окружного суду від 09.12.2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби від 04 лютого 2019 року №UA901000/2019/000103/2 про коригування митної вартості товару, який імпортував ОСОБА_1 . В іншій частині позову відмовити у задоволенні.
У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що  саме ненадання декларантом додаткових документів на підтвердження складових числового значення заявленої митної вартості слугувало підставою для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації. 
Позивач подав  відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача по справі,  перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено під час апеляційного перегляду справи та підтверджується матеріалами справи, 29 січня 2019 року позивач у Республіці Литва придбав автомобіль "Alfa Romeo 159" (2009 року випуску, об`єм дизельного двигуна   1956 куб.см.) вартістю 3100 євро.  Позивач подав до Митниці вантажно-митну декларацію про імпортування легкового автомобіля, декларантом визначене Приватне підприємство «КМТ-ПЛЮС». У декларації зазначено, вартість транспортного засобу становить   3100 євро. Позивач визначив митну вартість за таким методом - за ціною договору.
За результатами опрацювання наданих документів, декларанту було запропоновано надати додаткові документи: товарний чек (квитанцію, інший еквівалентний за змістом документ, що підтверджує сплачену суму коштів за товар); митну декларацію країни відправлення або її копію; документи про страхову вартість автомобіля; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, що підготовлені спеціалізованими експортними організаціями; відомості про вартість автомобіля або подібних (ідентичних) транспортних засобів з мережі "Інтернет".
На вимогу митного органу про надання додаткових документів декларант  не надано.
04.02.2019 року Митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості № UA901000/2019/000103/2, відповідно до якого вартість транспортного засобу не може бути визнана за вартістю, заявленою декларантом, у зв`язку з відмовою в наданні усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 2-4 статті 53 Митного кодексу України та відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи рахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ-СОТ від 1994року. Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.  
Отже, митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів, використовуючи такий метод її визначення як резервний та встановила, що митна вартість товару склала 5850 євро.
За основу визначення митної вартості взято інформацію про ринкову вартість автомобіля, який імпортував позивач, з джерела в мережі   "Інтернет" - електронного довідника "SCHWACKE".
Позивач, вважаючи протиправним рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні впуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного  спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).
Судом встановлено, що декларант позивача для підтвердження митної вартості задекларованого транспортного засобу подав Митниці документи, перелік яких вказаний у графі 44 митної декларації №UA901010/2019/002135, зокрема, рахунок від 29.01.2019 року №5134, декларація країни транзиту від 29.01.2019 року№19,  з яких вбачається що реєстрація транспортного засобу є італійською, до того ж надані документи не мають перекладу, що унеможливлює детальне їх вивчення.   
У рішенні про коригування митної вартості товарів від 04.02.2019 року  № UA901000/2019/000103/2 зазначено, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності, не містять всіх відомостей щодо ціни, що сплачена за товар, а також відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, встановити хто був попереднім власником транспортного засобу не можливо, переказ коштів на користь власника транспортного засобу відсутній,   попереднім власником зазначено особу, відмінну від тієї, яка склала рахунок від 29.01.2019 року №5134, що викликає сумніви у достовірності правочину.  Частиною першою статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Невідомо за якими документами набуто право власності на товар (транспортний засіб). Таким чином,  всупереч вищезазначених вимог, декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч.2 ст.53 та ч.1 ст.368 МК України. Відповідно відсутня  довідка про витрати на транспортування товару, навіть якщо авто рухалося самостійно відстань від  місця продажу оцінюваного транспортного засобу Італія до кордону України потребувала затрат пального.   Надана копія МД країни відправлення №19LТLС0100ЕК0247СО від 29.01.2019року, не може бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки відправником транспортного засобу зазначено особу, яка не підтвердила відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу що є його попереднім власником.  У зв`язку з неподанням декларантом  відповідно до ч.3, 4 ст.53 МК України інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме : 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Митниця допустила помилку, обравши неправильний метод визначення митної вартості товару, а тому рішення про коригування митної вартості товару є протиправним і його належить скасувати.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України (далі - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі КМУ), а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.6 ст.257 МК України).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, разом з електронною митною декларацією до органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що підтверджує вартість транспортного засобу, реєстраційний документ на транспортний засіб, виданий реєстраційним органом країни реєстрації, та документ, що підтверджує право власності на транспортний засіб або право розпоряджатися та декларувати такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України.
          Використані громадянами відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Документами, що можуть подаватися для підтвердження заявленої  вартості транспортних засобів, є:
1) договір купівлі-продажу або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
2) рахунок-фактура (інвойс);
3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного транспортного засобу;
4) інші платіжні документи, що підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу;
5) договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку транспортного засобу;
6) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) продавця транспортного засобу;
8) копія митної декларації країни експорту;
9) висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу;
10) довідкова інформація щодо вартості у країні експорту транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним транспортним засобам, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить  висновку, що під час здійснення митного оформлення товару обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Однак, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Наведене вище відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.06.2019 по справі №804/7761/15.
Отже, наведені положення митного законодавства зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Згідно п.5 ч.10 ст.58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до ст.368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
При проведенні, відповідно до положень ст.54 МК України, контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією, відповідачем встановлено у поданих до митного оформлення документах розбіжності та відсутність належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари, що і стало причиною витребування додаткових документів, стосовно підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу.
Згідно пункту 8 розділу 2 наказу ДФС України №689 від 11.09.2015 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», які розроблено відповідно до положень Розділів ІІІ та ХІ МК України та наказу Міністерства фінансів України №684 від 31.07.2015, у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларування митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, перевіряє відомості, які містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість та відповідно до ч.3, 4 ст.53 МК України здійснює запит додаткових документів.
Разом з тим, доказів надання митному органу під час митного оформлення товару, документів, які свідчили б про факт оплати транспортного засобу (банківські платіжні документи, чеки, касові документи тощо) для підтвердження формування вказаної ним митної вартості товару, позивачем надано не було, як і не було надано суду першої та апеляційної інстанції.
Всупереч вимогам ч.2 ст.64 МК України, декларантом не було подано документів, які б містили відомості про раніше визнані (визначені) органом доходів і зборів митні вартості товару. При цьому, між митним органом та декларантом було проведено консультації, з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. Також, позивачем не було надано доказів подання митному органу під час митного оформлення товару, документів, які свідчили б про факт оплати транспортного засобу для підтвердження формування вказаної ним митної вартості товару. Такі докази не були надані і суду. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження формування відомостей про розмір транспортних витрат.  
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими сумніви відповідача у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів. 
Надання неналежних документів не може вважатися виконання вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 по справі № 21-52а12.
Щодо правильності обраного резервного методу, слід зазначити, що визначення митної вартості за резервним методом здебільшого здійснюється спеціально створеною комісією, яка надає експертну оцінку об`єкту, що перетинає кордон. При використанні даного методу припускається більша порівняно з іншими методами гнучкість, тобто використання цінових довідників, що містять повний опис товарів на асортиментному рівні; каталогів і подібних видань, даних про біржові котирування цін; використання статистичних даних про звичайні рівні комісійних, знижок, прибутку, тарифів на транспорт тощо.
Відтак, позивачем всупереч вимог ст.77 КАС України, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили правильність визначення митної вартості імпортованого товару, а відповідач в свою чергу довів законність своїх дій.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321,322 КАС України,  суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 в адміністративній справі №340/613/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови складено 27.02.2020 року.    

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва