КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/5085/2020             
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                              І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
           м. Київ                                                                                          Справа №757/25306/19-ц

27 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                        -  Борисової О.В.    
                                    -  Левенця Б.Б.
при секретарі             - Масловській К.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Вовк С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заробітної плати, - 
 
в с т а н о в и в:
 
20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заробітної плати.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала у ПАТ КБ «Правекс-Банк» з 21 серпня 2012 року по 16 квітня 2018 року. 
В лютому 2016 року вона отримала пропозицію від відповідача перейти на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління із окладом згідно з штатним розкладом, а саме 42 560, 00 грн. 
З 01 липня 2016 року вона займала посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління. Після переведення на посаду начальника відділу, її в усному порядку  було повідомлено адміністрацією відповідача  про те, що заробітна плата не буде  їй виплачуватися у погодженому розмірі. В порушення досягнутих домовленостей відповідач почав виплачувати їй  заробітну плату вдвічі меншу  від попередньо їй  запропонованої.
Зазначала, що відповідач затвердив її на посаді начальника відділу в той період часу, коли розмір посадового окладу начальника відділу складав 42 560, 00 грн., що підтверджується протоколом  засідання Спостережної ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 22.02.2016 № 4_16; рішенням Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 29.02.2016 року № 31; штатним розкладом ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на 01.01.2016;  її заявою про переведення на посаду начальника відділу, яка подана 29.06.2016 року, тобто тоді, коли розмір посадового окладу начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління складав 42 560, 00 грн.
Посилалась на те, що з 02.11.2015 року на неї було покладено виконання обов`язків начальника відділу. За виконання зазначених обов`язків вона отримувала доплату у розмірі 4 255, 00 грн. Таким чином, протягом періоду виконання нею  обов`язків начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, вона отримувала заробітну плату  в розмірі 23 950, 00 грн. до утримання податків (19 695, 00 грн. оклад керівника групи + 4 255, 00 грн. доплати).
Вказувала, що відповідач виплачував їй заробітну плату, як начальнику відділу забезпечення Головного фінансового управління,  меншу, ніж в період коли вона була виконуючим обов`язки начальника цього відділу. Крім того,  починаючи з 01.11.2016 року головний спеціаліст (тобто посада із меншою відповідальністю та функціональними обов`язками) у відділі, начальником якого з 01.07.2016 року була вона, має посадовий оклад майже в півтора рази більший,  ніж  у неї.
Звертала увагу на те, що переведення на посаду начальника відділу пов`язане з значно ширшими посадовими обов`язками та вищою відповідальністю, тому вона б ніколи не погодилася зайняти цю посаду без відповідного підвищення заробітної плати, що також підтверджує той факт, що вона давала згоду на переведення її на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління  із посадовим окладом виключно в розмірі 42 560,00 грн.
У березні 2018 року відповідачем, на підтвердження правомірності  своїх дій, було  надано їй наказ від 01.07.2016 року за №6-шр, яким встановлюється (фактично зменшується) розмір посадового окладу начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління до 19 695,00 грн.
Вказаний наказ вважає сфальсифікованим, таким що взагалі не видавався 01.07.2016 року та який не може створювати юридичних наслідків, оскільки у вказаному наказі чітко зазначено, що він виданий відповідно до документів, дата прийняття яких значно пізніша, ніж дата наказу, а саме:  рішення Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 11.07.2016 року №114 та від 15.07.2016 року №120. Крім того, з вказаним наказом її не було ознайомлено.
Зазначала, що відповідачем не виплачено їй частину заробітної плати, а тому  наявні правові підстави  для стягнення з  відповідача на її користь  3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену частину заробітної плати в сумі 306 812, 61 грн., три проценти річних в розмірі 17 890 грн. та інфляційні втрати в розмірі 71 800, 52 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заробітної плати відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,  15 січня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначає, що 01.07.2016 року, на підставі поданої нею заяви,  її  було переведено на посаду начальнику відділу забезпечення Головного фінансового управління і вона приступила до виконання своїх функціональних обов`язків. Відмовляючи у  задоволенні її позову про стягнення  заробітної плати, суд першої інстанції  не взяв до уваги її доводів  про те, що  вона отримала від  відповідача  пропозицію  перейти на  посаду  начальника  відділу забезпечення Головного фінансового управління із окладом згідно з штатним розкладом в розмірі 42 560,00 грн. Жодних погоджень на зменшення окладу начальника відділу з 42 560,00 грн. до 19 695,00 грн. вона не давала. Проект наказу від 01 липня 2016 року №2107-К було їй надано для ознайомлення лише 27 липня 2016 року. Вона не погодилась із таким зниженням розміру  її заробітної плати, про що  неодноразово інформувала Департамент управління персоналом та організаційними змінами і керівництво відповідача, просила сплачувати їй  заробітну плату на погодженому рівні.
Вказане є доказом того, що вона давала згоду на переведення її на посаду начальника відділу з посадовим окладом, який був чинний на момент подання нею заяви про переведення, а саме: у розмірі 42 560,00 грн.,  а тому висновок суду першої інстанції про те, що зміна умов оплати праці відбулася на підставі її заяви про переведення на посаду начальника відділу не відповідає обставинам справи.
Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява не містить фактичних даних про те, що наказ від 01.07.2016 року №6-шр є фальшивим. На підтвердження того, що вказаний наказ є недійсним, вона зазначала, що він виданий на підставі документів, дата прийняття яких є пізнішою, ніж дата наказу, тобто, вказаний наказ виданий  на підставі документів, які не лише не вступили в законну силу, але і не існували взагалі, оскільки не могли бути зареєстровані на день видачі наказу. Таким чином, наказ від 01.07.2016 року №6-шр є нікчемним і вона має право на отримання посадового окладу в розмірі, який діяв на дату її переведення, а саме в розмірі 42 560,00 грн. Вважає, що  в позовній заяві нею зазначені беззаперечні аргументи на підтвердження того, що наказ  №6-шр не видавався 01.07.2016 року, а висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження цього факту не відповідає обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Правекс Банк» Мельник Вікторія Валеріївна просить залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що жоден документ, на який посилається позивачка не містить підтвердження того, що їй мав бути встановлений посадовий оклад в розмірі 42 560,00 грн. У справі відсутні докази пропонування позивачці заробітної плати в сумі 42 560,00 грн. Також матеріали справи не містять фактичних даних про те, що наказ №1-шр від 01.07.2016 року є фальшивим. Крім того, електронне листування не є належним доказом домовленості про підвищення посадового окладу, оскільки будь-які матеріальні заохочення, в тому числі підвищення заробітної плати, має бути погоджено з материнською компанією Інтеза Санпаоло. Інший порядок підвищення заробітної плати для керівника другої ланки не встановлено. Відповідне погодження від материнської компанії отримано не було.
 У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гостищев Дмитро Анатолійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги  та просив її задовольнити.
Представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» адвокат Мельник Вікторія Валеріївна в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 21 серпня 2012 року по 16 квітня 2018 року сторони перебували у трудових правовідносинах, зокрема, наказом № 4507-к від 02.11.2015 року ОСОБА_1 було призначено виконуючою обов`язки начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління з 02.11.2015 року за її згодою без звільнення від основних посадових обов`язків та встановлено доплату за виконання обов`язків начальника  відділу  в розмірі 4255,00 грн.
Із витягу з протоколу №4_16 засідання Спостережної Ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 22 лютого 2016 року вбачається, що  на вказаному засіданні, в числі інших питань,  розглядалося питання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління шляхом переведення з посади керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління, виконуючої обов`язки начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, за її згодою.
Зі штатного розпису ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на 01.01.2016 року вбачається, що посадовий оклад начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління становив 42 560,00 грн.
29 червня 2016 року в.о. начальника відділу забезпечення, керівник групи забезпечення загальних послуг Головного фінансового управління ОСОБА_1 подала заяву на ім`я т.в.о. Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк»  з проханням перевести її на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління з 01 липня 2016 року.
Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 2107-к ОСОБА_1 , керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління було  переведено на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, зі збереженням посадового окладу, з 01 липня 2016 року, на підставі заяви  від 29 червня 2016 року.
Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР у зв`язку зі змінами у організаційно-штатній структурі ПАТ КБ «Правекс-Банк» внесено зміни до штатного розпису, зокрема, відповідно до рішення Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 15 липня 2016 року № 120 виведено зі штатного розпису банку посаду начальника відділу забезпечення із посадовим окладом 42 560,00 грн. та введено посаду начальника відділу забезпечення із посадовим окладом 19 695,00 грн.
11 липня 2016 року працівниками відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт про те, що 11 липня 2016 року ОСОБА_1 не з`явилася до відділу кадрового адміністрування і розрахунків із персоналом ДУПтаОЗ для ознайомлення під підпис з наказом № 2107-к від 01 липня 2016 року  щодо її переведення на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління. ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо обов`язковості ознайомлення з вищевказаним документом.
Зі штатного розпису ПАТ КБ «Правекс-Банк», який діяв станом на 01.01.2017 року вбачається, що посадовий оклад начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління становив 19 695,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції посилався на  безпідставність доводів позивачки  про те, що наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР  відповідачем змінено істотні умови   її праці без погодження з нею, так як з досліджених судом доказів  встановлено, що до 01 липня 2016 року позивачка працювала у відповідача  на посаді керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління з посадовим окладом у розмірі 19 695,00 грн., з 01.07.2016 року позивачку переведено  на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, зі збереженням посадового окладу, на підставі власноруч написаної нею заяви від 29 червня 2016 року, тобто за її згодою, що відповідає вимогам частини першої статті 32 КЗпП України. Зазначає, що  з 01 липня 2016 року позивачка отримувала заробітну плату з посадовим окладом у розмірі 19 695,00 грн., а не  42 560,00 грн., тобто усвідомлювала  її реальний розмір. Наказ ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР  позивачкою  до суду не оскаржувався. Будь-яких фактичних даних про те, що наказ ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР є фальшивим матеріали справи не містять. Доводи позивачки  про абсурдність  меншого розміру посадового окладу начальника відділу від розміру посадового окладу його підлеглих не ґрунтуються на вимогах закону, так як  трудовим законодавством не встановлено, що розмір посадового окладу керівника повинен бути більшим, ніж розмір посадового окладу працівника.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права з наступних підстав.
Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Частиною 4 статті 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Згідно ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
Статтею 22 Закону України «Про оплату праці» визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше,  як за два місяці до їх запровадження або зміни.
У ч.ч. 1,3 ст. 32 КЗпП України визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. 
У відповідності до ст.103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше,  як за два місяці до їх запровадження або зміни.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Як вбачається з витягу із протоколу №4_16 засідання Спостережної Ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 22 лютого 2016 року, на вказаному засіданні  розглядалося питання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, шляхом переведення її з посади керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління, виконуючої обов`язки начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, за її згодою.
При цьому, вказаним  рішенням Спостережної Ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 22 лютого 2016 року не вирішувалося питання щодо посадового окладу ОСОБА_1 , яка переводиться на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління з посади керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління, виконуючої обов`язки начальник відділу забезпечення  Головного фінансового управління.
29 червня 2016 року в.о. начальника відділу забезпечення, керівник групи забезпечення загальних послуг Головного фінансового управління ОСОБА_1 подала заяву на ім`я т.в.о. Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк»  з проханням перевести її на посаду начальника відділу забезпечення з 01 липня 2016 року.
В даній заяві про переведення позивачкою також не зазначено на посаду  з яким конкретно посадовим окладом вона просить її перевести, а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачка надала згоду на її переведення  на посаду начальника відділу з посадовим окладом в  розмірі 42 560,00 грн. є безпідставними.
Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 2107-к ОСОБА_1 , керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління, переведено на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, зі збереженням посадового окладу, з 01 липня 2016 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 червня 2016 року.
Вказаний наказ в частині її переведення зі збереженням посадового окладу, у визначений законом строк, позивачка до суду не оскаржувала та не просила визнати його незаконним і скасувати.
Сторонами не заперечується, що на момент переведення позивачки на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління її посадовий оклад, як керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління, становив 19 695,00 грн.
Таким чином, наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 2107-к позивачку переведено на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, зі збереженням посадового окладу в розмірі 19 695 грн., з 01 липня 2016 року.
Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР у зв`язку зі змінами у організаційно-штатній структурі ПАТ КБ «Правекс-Банк» внесено зміни до штатного розпису, зокрема, відповідно до рішення Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 15 липня 2016 року № 120 виведено зі штатного розпису банку посаду начальника відділу забезпечення із посадовим окладом 42 560,00 грн. та введено посаду начальника відділу забезпечення із посадовим окладом 19 695,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що наказ від 01 липня 2016 року № 6-ШР є сфальсифікованим, колегія суддів відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів позивачкою суду не надано.  В установленому законом порядку позивачка не зверталась до суду з позовом про визнання  вказаного наказу   незаконним.
Також сторонами не заперечується, що з 01 липня 2016 року, тобто з моменту переведення на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління та до  дня її  звільнення позивачка отримувала заробітну плату з посадовим окладом у розмірі 19 695,00 грн., що свідчить про усвідомлення позивачкою реального розміру її посадового окладу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка давала згоду на переведення її на посаду начальника відділу з посадовим окладом, який був чинний на момент подання заяви про переведення,  у розмірі 42 560,00 грн. є недоведеними.
Оцінивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивачки про те, що наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 6-ШР  відповідачем  було змінено істотні умови праці позивачки без її згоди. При цьому, судом вірно враховано, що до 01 липня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на посаді керівника групи забезпечення загальних послуг відділу забезпечення Головного фінансового управління з посадовим окладом  19 695,00 грн., а переведено її на посаду начальника відділу забезпечення Головного фінансового управління, зі збереженням посадового окладу, на підставі власноруч написаної заяви від 29 червня 2016 року, тобто за її згодою, що відповідає вимогам частини першої статті 32 КЗпП України. Наказ ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01 липня 2016 року № 2107-к про переведення позивачки,  саме зі збереженням посадового окладу, не визнаний незаконним у встановленому чинним законодавством порядку. 
Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що зміна умов оплати праці позивачки відбулася на підставі її заяви про переведення на посаду начальника відділу, з огляду на те, що у даному випадку мало місце переведення  позивачки з однієї посади на іншу за її згодою, а не зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, тому посилання позивачки на відсутність змін в організації виробництва і праці та на не виконання роботодавцем обов`язку з попередження  працівника про запровадження таких змін не пізніше, як за два місяці, є безпідставними.
Також суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що доводи позивачки про абсурдність розміру посадового окладу начальника відділу по відношенню до посадового окладу його підлеглих є безпідставними. Суд вірно зазначив в рішенні , що  трудовим законодавством не встановлено, що розмір посадового окладу керівника повинен бути більшим, ніж розмір посадового окладу працівника.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення  заробітної плати в сумі 306 812,61 грн., 3% річних та інфляційних втрат.
 Крім того, колегія суддів зазначає, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Підстав для застосування  у даному  випадку до правовідносин, що склались між сторонами, вимог  ст. 625 ЦК України щодо стягнення  інфляційних втрат та  3% річних немає, так як між сторонами виникли трудові правовідносини, які  регулюються спеціальними  нормами трудового права.
Оскільки правовідносини, що виникли  між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є боржником по відношенню  до позивача у цивільно-правових відносинах, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 17890 грн. та інфляційних втрат в сумі 71800,52 грн. не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, від 21 травня 2014 року в справі №6-43цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі №757/14073/16-ц, постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №753/10967/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №296/1390/18, від 24 жовтня 2018 року по справі №461/5101/16-ц.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
        Повний текст постанови складено  28 лютого 2020 року.  
            Головуючий:                                              Судді: