Ухвала
 
03 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/699/19
провадження № 61-3103ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 54 520,08 грн заборгованості зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 04 грудня 2017 року та стягнути 8 000 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено у цій справі частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 04 грудня 2017 року у розмірі 15 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року у цій справі в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» витрат на професійну правничу допомогу скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 2 201,02 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач у цій справі має право на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом цієї справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
 
15 лютого 2020 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року в зазначеній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 54 520,08 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська