РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/5349/19
Провадження № 22-ц/4815/136/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:
       
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського  районного суду Рівненської області  від 15 листопада 2019 року, ухвалену в складі судді Остапчук Л.В. в м. Рівне, №570/5349/19.

в с т а н о в и в:
14.11.2019 року  ОСОБА_1 звернувся із позовом до  ОСОБА_2  про визнання недійсними договорів дарування та просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.
Ухвалою Рівненського  районного суду Рівненської області  від 15 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1   про забезпечення позову задоволено. 
Вжито заходів по забезпеченню позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, шляхом накладення арешту на майно, яке на праві власності належить  ОСОБА_2 , а саме на: 
 - незавершене будівництво житлового будинку з допоміжними надвірними будівлями, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693170856246;
 - земельну ділянку площею 0,1458 га., кадастровий номер 5624680400:08:033:0053, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1696550156246, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Олександрія, Рівненського району Рівненській області;
       - земельну ділянку площею 0,0443 га., з кадастровим номером 5624680400:08:033:0054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1696555456246, цільове призначення - для ведення особистого селянською господарства, яка розташована в с. Олександрія, Рівненського району Рівненській області.
Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки відповідач може розпорядитись майном, законність набуття права власності на які оспорюється позивачем. 
У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що заявлені вимоги не є майновими, вони носять немайновий характер, а тому цей позов не підлягає забезпеченню шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки позивач не заявляє застосування наслідків недійсності правочину та будь-яких вимог щодо даного майна.
Крім того, судом першої інстанції не враховано той факт, що заявлений позов носить ознаки завідомо безпідставного, а заява про забезпечення позову ґрунтується на суб`єктивних припущеннях заявника.
Просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати та прийняти нову –про відмову у задоволенні вказаної заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду-без змін.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу протиправного виникнення та переходу права власності на об`єкти нерухомого майна. Предметом позову є вимоги про визнання недійсними договорів дарування.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірним із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а не наявність належних і переконливих доказів.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Убачається, що між сторонами виник спір з приводу протиправного виникнення та переходу права власності нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем .
Суд зауважує, що покликання в апеляційній скарзі на те, що позивач заявив завідомо безпідставний позов не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини є предметом розгляду справи по суті, а не при розгляді питання про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги проте, що заявлені вимоги не є майновими, вони носять немайновий характер, апеляційний суд відхиляє, оскільки із змісту позовної заяви та характеру вимог вбачається що спір має майновий характер.
Із матеріалів справи також вбачається, що з листопада 2018 на сайті продажу OLX та інших інтернет-ресурсах вказане майно виставлене на продаж. Неактуальність вказаної інформації матеріалами справи не спростовано.
Виходячи із наведеного, у разі відчуження спірного майна можуть виникнути труднощі при виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд обґрунтовано виходив з обставин справи та положень ст. 151 ЦПК України та прийшов до правильного висновку про обґрунтованість заяви позивача.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2019 року про забезпечення позову залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року

Головуючий Гордійчук С.О.

Судді: Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.