ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №826/6571/16
адміністративне провадження №К/9901/2918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                     Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Бевзенка В.М., 
                                                                                   Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року (суддя - Іщук І.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року  (головуючий суддя - Троян Н.М., судді - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.) у справі 
за позовом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві
про визнання незаконними та скасування постанов, -
у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - позивач, ДПІ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконними і скасувати постанови державного виконавця від 31.03.2016 ВП № 48805060, від 01.04.2016 ВП № 48805153, від 01.04.2016 ВП № 48805186.
Обґрунтовуючи позов ДПІ зазначила, що у державного виконавця були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за невиконання судового рішення. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем докази є недостатніми та неналежними для визнання дій відповідача протиправними щодо застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 680,00 грн у виконавчому провадженні № 48805186. Також позивачем не доведено існування, станом на момент прийняття оскаржуваних постанов, поважних причин, що унеможливили виконання рішення суду, на підставі якого 22.07.2015 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчі листи по справі № 826/526/15.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції і зазначив, що оскільки у позивача відсутні поважні причини невиконання судового рішення, відтак постанови про стягнення з нього штрафу винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
ДПІ (далі - скаржник) у грудні 2016 року звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року.
У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що повідомив державного виконавця про виконання судового рішення в частині зобов`язання не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків стосовно ОСОБА_1 Також ОСОБА_1 не подавала повідомлення за формою № 1П для взяття її на облік за серією та номером паспорта. Крім того, виконання судового рішення не можливо без паспорту ОСОБА_1 . З огляду на викладене вважає, що були об`єктивні причини невиконання судового рішення. ДПІ також посилається на те, що судом апеляційної інстанції не з`ясовано всіх обставин у справі, не досліджено і не надано належної оцінки доказам.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
На виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувають: 
- виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 у справі №826/526/15 про зобов`язання ДПІ здійснювати в подальшому облік ОСОБА_1 , як платника податків, за раніше встановленими формами обліку: без застосування цифрового ідентифікатора і ведення обліку платника податків без використання серії та номеру паспорта (за прізвищем, іменем по батькові, роком народження та за місцем реєстрації);
- виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 у справі № 826/526/15 про зобов`язання ДПІ проставити у паспорті ОСОБА_1 відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою;
- виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 у справі № 826/526/15 про зобов`язання ДПІ не вносити інформацію про ОСОБА_1 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів.
24 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких було направлено боржнику. Отримання вказаних постанов позивачем не заперечується. Боржнику встановлено семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.
15 жовтня 2015 року державним виконавцем, з огляду на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня будь-яка інформація щодо виконання рішення суду, на адресу ДПІ направлено вимогу про зобов`язання виконати судове рішення.
Листом від 18.12.2015 ДПІ повідомило про звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про роз`яснення рішення суду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2016 відмовлено в задоволенні заяви ДПІ про роз`яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.04.2015 у справі № 826/526/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС України про зобов`язання вчинити дії.
18 березня 2016 року на адресу боржника направлено вимогу про виконання рішення суду, яка отримана боржником 24.03.2016. Боржнику встановлений триденний строк для виконання рішення з моменту отримання вимоги.
31 березня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за невиконання позивачем рішення суду винесено постанову у виконавчому провадженні № 48805060 з примусового виконання виконавчого листа № 826/526/15 від 22.07.2015 про зобов`язання ДПІ здійснювати в подальшому облік ОСОБА_1 , як платника податків, за раніше встановленими формами обліку, якою на ДПІ накладено штраф у розмірі 680 грн.
1 квітня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 48805153 з примусового виконання виконавчого листа № 826/526/16 від 22.07.2015 про зобов`язання ДПІ проставити в паспорті ОСОБА_1 відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, якою за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 680 грн.
Також 1 квітня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 48805186 з примусового виконання виконавчого листа № 826/526/15 від 22.07.2015 про зобов`язання ДПІ не вносити інформацію про ОСОБА_1 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, якою на боржника накладено штраф у розмірі 680 грн.
Листом від 11.04.2016 № 2632/9/26-51-10-33 ДПІ направило відповідь на вимогу державного виконавця від 18.03.2016.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом
Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України: постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Пункт 13 частини 3 статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV): Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:  накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 75 вказаного Закону встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.
Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 89 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Приписами ч. 3 ст. 181 КАС України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» визначено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції..
Пункт 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року №1183/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2016 року за № 617/28747: управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).
До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.
Передбачений статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
При цьому, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок.
Скаржник не зазначає та судами попередніх інстанцій не було встановлено, обставин, які б свідчили про вжиття ДПІ заходів, направлених на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 у справі №826/526/15, зокрема звернення до стягувача із пропозицією надати паспорт громадянина України і подання певних заяв, повідомлень тощо. Відповідно, не було встановлено того, що ОСОБА_1 відмовлялася від виконання боржником судового рішення.
Скаржник посилається на те, що 28.03.2016 ДПІ повідомила державного виконавця про виконання судового рішення в частині зобов`язання не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків стосовно ОСОБА_1 , проте судом першої інстанції було встановлено, що відводь на вимогу від 18.03.2016 датована 11.04.2016, тобто після прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов. Крім того, суд першої інстанції врахував ненадання скаржником доказів направлення наведеної вимоги державному виконавцю.
Суд зазначає, що скаржником не вказано які саме зібрані у справі докази,  що мають значення для правильного вирішення справи, не були досліджені судами попередніх інстанцій.
З огляду на викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваних постанов про накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                      В.М. Бевзенко 
                                                                                          Н.В. Шевцова