УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3712/19 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф. 
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/3712/19 за позовом  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 до Управління житлового господарства Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення про відмову в приватизації житла та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на житло 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 і  ОСОБА_2  
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до управління житлового господарства Житомирської міської ради. Просили визнати незаконним рішення про відмову в приватизації житла і зобов`язати відповідача видати їм (позивачам) свідоцтво про право власності на житло за адресою:  АДРЕСА_1 . Свій позов обґрунтовували тим, що звернулися до Управління житлового господарства Житомирської міської ради як органу приватизації житлового фонду із заявою та необхідними документами про приватизацію житла – квартири АДРЕСА_2 . На свою заяву отримали відмову від 19 лютого 2019 року №1-170, яка мотивована тим, що до заяви вони не додали копії ордера на житлове приміщення. Вважають таку відмову незаконною, оскільки чинним законодавством не передбачено надавати копію ордера при зверненні із заявою про приватизацію житла. Вважають, що Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, на яке посилається відповідач як на підставу відмови, суперечить частині 4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки обмежує коло осіб, які мають право на приватизацію житла, в якому вони проживають не на підставі ордера. Зазначають, що право на житло у державному житловому фонді може виникати і з інших підстав, аніж отримання ордера. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не пов`язує право на приватизацію із вселенням виключно на підставі ордера. Їх право на житло виникло з інших підстав - згідно зі ст.106 ЖК Української РСР у зв`язку із зміною умов договору найму, що підтверджується рішенням Житомирського міськвиконкому від 25 квітня 2002 року. Окрім того, після вселення ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію і законодавство не зобов`язує громадянина зберігати його копію. Звернувшись до житлово-експлуатаційної організації для отримання копії ордера, отримали відповідь про те, що ордера попереднім ЖЕКом не передавалися. 

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначають, що рішення міськвиконкому від 25 квітня 2002 року підтверджує законність їх вселення як членів сім`ї наймача згідно зі ст.64 ЖК УРСР та належність даного жилого приміщення до державного житлового фонду. Вони зверталися до органу приватизації за наявності усіх належних документів для приватизації зайнятого ними житла. Суду також надано відмову відповідача у приватизації житла, яка викладена у листі від 19 лютого 2019 року №1-170, із посиланням на те, що ними не долучено копії ордера. Вони обґрунтовують позовні вимоги тим, що постійно проживають у спірній квартирі; Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не пов`язує право особи на приватизацію житла із вселенням виключно на підставі ордеру; їх право на проживання виникло не на підставі ордеру, а з інших підстав (вселення як члена сім`ї наймача та зміни умов договору найму); право на приватизацію житла без ордера підтверджено постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №200/18858/16); відмова відповідача із посиланням на відсутність ордера, на думку скаржника, є незаконною. Зміна власником житлового фонду чи експлуатаційною організацією нумерації не є перешкодою у приватизації житла. Суд вправі зазначити у рішенні право на приватизацію житла з будь-якою нумерацією: №6, як зазначено в паспортах, чи №6-а, як зазначено у довідці ЖЕКу, оскільки згідно зі ст.5 ЦПК України може застосувати будь-який спосіб захисту, виходячи з конкретних обставин справи. Вимога про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування передбачена п.10 частини другої ст.16 ЦК України, а інша вимога про зобов`язання органу приватизації видати свідоцтво про право власності на житло в процесі приватизації – зазначена у вищевказаній постанові Верховного Суду. Наголошують, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а не керуватися підзаконними нормативними актами, які суперечать законам. 

У відзиві на апеляційну скаргу Управління житлового господарства Житомирської міської ради просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначає, що при приватизації житлового фонду надання копії ордеру на житлове приміщення є обов`язковим і заміна даного документу іншим - неможлива. Ордер на квартиру АДРЕСА_2 у скаржника відсутній. Позивачі звертаються щодо приватизації кватири №6-а, але при цьому не мають жодних правовстановлюючих документів на неї. Позовні вимоги про зобов`язання орган приватизації видати свідоцтво про право власності на спірну кватиру є дискреційними. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №200/18858/16) не стосується предмета спору, який розглядається у даній справі, що свідчить про підміну понять.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян регулюється Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 (надалі – Положення).

Пунктом 13 Положення передбачено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (надалі - орган приватизації).

Згідно зі змісту пункту 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви.
Зміст пункту 18 Положення передбачає, що громадян подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлового господарства Житомирської міської ради (а.с.6). Просила оформити передачу в приватну власність членам сім`ї у рівних частках: ОСОБА_1 – Ѕ частину та ОСОБА_2 - Ѕ частину квартири   АДРЕСА_2 . До заяви додавала, зокрема, довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копії паспортів; довідку житлово-експлуатаційної організації про відсутність ордеру на житло; копію рішення міськвиконкому від 25 квітня 2002 року про укладення окремого договору найму на житло і відкриття особового рахунку тощо.

Листом від 19 лютого 2019 року №1-170 Управління житлового господарства Житомирської міської ради повідомило ОСОБА_1 про те, що питання приватизації кватири   АДРЕСА_2 не може бути прийнято до розгляду, оскільки не подано копію ордера на жиле приміщення (а.с.18-19).

Із метою отримання копії ордеру на житлове приміщення, ОСОБА_1 зверталася із відповідною заявою до ТзОВ «Керуючої компанії «ДомКом Житомир» та отримала відповідь про те, що ордер на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , від попередньої обслуговуючої компанії не передавався (а.с.11-12). 

Разом із тим, відмітками у паспортах позивачів, копії яких приєднані до матеріалів справи, підтверджується, що ОСОБА_1 з 29 квітня 1992 року, а ОСОБА_2 із 20 квітня 2002 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25 квітня 2002 року №200 внесені зміни до договору найму житлових приміщень та відкрито особові рахунки, зокрема, ОСОБА_1 на квартиру   АДРЕСА_2 , яка складається з однієї кімнати жилою площею 10,8 кв.м і кухні, сім`я 2 чоловіка, в зв`язку з вибуттям наймача – колишнього чоловіка ОСОБА_3 (а.с.13).

Відповідно до довідки, із посиланням на вищевказане рішення виконкому, яка була видана у 2005 році ВЖРЕП-14, особистий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14). Довідкою від 21 серпня 2018 року, яка видана ТзОВ «Керуючою компанією «ДомКом Житомир», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1  (а.с.7). Також у листі від 22 серпня 2018 року №120 ТзОВ «Керуючою компанією «ДомКом Житомир» зазначається про те, що гр. ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок по кв. АДРЕСА_2 , який зареєстрований за даною адресою разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.20).

Станом на 19 квітня 2000 року на кватиру АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт (а.с.15).

Відмовляючи позивачам у приватизації квартири АДРЕСА_3 , орган приватизації діяв у спосіб, передбачений пунктом 18 Положення, який зобов`язує позивачів подати до органу приватизації копію ордера на квартиру АДРЕСА_3 . Такого обов`язкового документа до органу приватизації подано не було, а тому відмова органу приватизації є законною. 

Разом із тим, апеляційний суд доходить до висновку, що позивачі на законних підставах займали б кімнату АДРЕСА_3 , що вбачається із змісту рішення виконкому Житомирської міської ради від 25 квітня 2002 року №200, оскільки саме про квартиру під таким номером йдеться у рішенні при внесенні змін в договір найму та відкриття особового рахунку на ОСОБА_1 , у зв`язку із вибуттям її колишнього чоловіка. Також позивачі зареєстровані згідно з паспортними даними у квартирі АДРЕСА_3 .

АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 , позивачі не усунули належними та допустимими доказами й у суді апеляційної інстанції невідповідність щодо місця їх реєстрації (квартира АДРЕСА_3 ) та місця проживання останніх (квартира №6-а), а тому дійти висновків про те, що вони на законних підставах вселилися та проживають у квартирі № АДРЕСА_3 згідно з довідками житлово-експлуатаційних організацій не видається можливим, оскільки дані довідки констатують сам факт проживання, але не доводять законність зайняття позивачами квартири АДРЕСА_3 . Отже, матеріали справи не містять доказів того, що позивачі на правових підставах, визначених законодавством, вселені в квартиру АДРЕСА_3 , про що наполегливо зазначається у апеляційній скарзі. Окрім того, не доведена й обставина зміни нумерації.

Доводи апеляційної скарги щодо належності квартири АДРЕСА_3 до державного житлового фонду, права на приватизацію даної квартири особами, які постійно у ній проживають, а також те, що Закон безпосередньо не пов`язує право на приватизацію з вселенням на підставі виключно ордеру, при не усуненні вищевказаного протиріччя, перешкоджає суду апеляційної інстанції у повній мірі застосувати положення частини другої ст.5 ЦПК України до спірних правовідносин, хоча, якщо позивачі не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених законодавством, вселені та фактично проживають протягом тривалого часу, вони не повинні бути обмежені у праві на приватизацію квартири з однієї лише формальної ознаки, що не можуть надати органу приватизації копії ордера.

Окрім того, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що зміст позовної вимоги про визнання незаконним рішення про відмову в приватизації житла повністю узгоджується із п.10 частини другої ст.16 ЦК України щодо належних способів захисту цивільних прав та інтересів. Проте інша позовна вимога про зобов`язання відповідача видати позивачам свідоцтво про право власності на житло посягає на дискреційні повноваження відповідача – обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Остання вимога не була заявлена у справі №200/18858/16-ц, оскільки у тій справі йдеться не про зобов`язання органу приватизації видати свідоцтво, а про зобов`язання органу приватизації провести приватизацію відповідної квартири, що не є тотожним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що право на приватизацію житла без ордера підтверджено постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №200/18858/16) не відповідає обставинам у тій справі, де особа надала ордер на право зайняття службового приміщення, але орган приватизації, відмовляючи у приватизації, безпідставно мотивував відмову ненаданням ордеру.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення залишається без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 02 березня 2020 року.