ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1028/20 Справа № 181/262/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
на заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 17 квітня 2006 року з
ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 10 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
З Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку відповідач ознайомлена. Підпис в анкеті-заяві відповідача свідчить про те, що остання підтвердила згоду на умови надання кредиту, які складають договір. 
При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, за яким договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона позбавлена можливості запропонувати свої умови договору.        
Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Всупереч договірним зобов`язанням, відповідач неналежно виконувала умови договору. Станом на 31 січня 2019 року ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 265 700,40 гривень. Проте позивач просить стягнути з відповідача на його користь частину суми в розмірі 121 850,82 гривень з яких: 9 174,34 гривень – заборгованість за кредитом та 112 676,48 гривень – заборгованість по процентам за користування кредитом з 17 квітня 2006 року по 31 січня 2018 рік та судові витрати.
Заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитом за договором б/н від 17 квітня 2006 року в розмірі 9 174,34 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про стягнення судових витрат. 
Не погодившись з рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в цій частині та задовольнити вимоги банку у цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з процентів, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Посилався на положення ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, відповідно до яких позикодавець має право на отримання від позичальника процентів; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами і ця умова є істотним фактором при надані кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених коштів. 
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 17 квітня 2006 року по 31 січня 2018 року у розмірі 112 676,48 грн, суд першої інстанції посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, крім того анкета-заява від 17.04.2006 року не містить відомостей про процентну ставку по кредиту.
Однак повністю погодитись з таким висновком суду неможливо з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судом встановлено, що 17.04.2006 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Як вбачається з матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, між тим в анкеті-заяві від 17.04.2006 року, підписаній сторонами, зазначено, що відповідач оформила у банку кредитну картку «Універсальна» з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.04.2006 року за період з 24.05.2006 року по 31.01.2019 року встановлено, що банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 36% на рік у період з 24.05.2006 року по 31.03.2015 року що склало 4 466,46 грн боргу. Починаючи з 01.04.2015 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 43,2%. 
Слід зазначити, що процентна ставка є фіксованою та не може змінюватись у сторону її збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. 
Позивачем не надано до суду належних доказів про урегулювання питання щодо збільшення процентної ставки за кредитом шляхом повідомлення про зазначене позичальника.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.05.2006 року по 31.03.2015 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24.05.2006 року по 31.03.2015 року у розмірі 4 466,46 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, зміні підлягає рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, зменшивши його розмір до 232,56 грн. 
Згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 348,84 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – задовольнити частково. 
Заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.05.2006 року по 31.03.2015 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.05.2006 року по 31.03.2015 року у розмірі 4 466,45 грн.
В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року залишити без змін.
Заочне рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року змінити в частині визначення розміру стягнутого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати в розмірі 232,56 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 348,84 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова