ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №808/3180/17
адміністративне провадження №К/9901/64026/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В., 
суддів Шишова О.О., Яковенка М.М., 
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у складі судді Калашник Ю.В. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 у складі колегії суддів:        Щербак А.А., Баранник Н.П., Малиш Н.І. у справі №808/3180/17 за позовом ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, третя особа - Генеральна прокуратура України, про визнання протиправним та скасування рішення,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ради прокурорів України (далі - відповідач), третя особа - Генеральна прокуратура України, в якому просила скасувати рішення ВКДКА №27 від 20.09.2017 «Про розгляд питання щодо внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області».
2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 12.09.2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. Прокуратурою Запорізької області 27.07.2018 було внесене подання до Ради прокурорів України про звільнення з адміністративної посади керівника Бердянської місцевої прокуратури радника юстиції ОСОБА_1 
3.2. 20.09.2018 Радою прокурорів України прийняте рішення №27 «Про розгляд питання щодо внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області».
3.3. Пунктом 2 цього рішення, відповідачем вирішено рекомендувати звільнення позивача з посади керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області.
3.4. Уважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодиться суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) та не створює для позивача обов`язків та наслідків за результатами його прийняття.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5. ОСОБА_1 подав до суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з підстав їх незаконності та необгрунтованості і прийняти нове рішення про задоволення позову.
5.1. Зазначає, що спір у цій справі з приводу оскарження акту індивідуальної дії є публічно-правовим, оскільки стосується вирішення питання щодо законності звільнення позивача. Крім того вказував на підстави незаконності оскаржуваного рішення відповідача.
6. У відзиві на касаційну скаргу Генеральна прокуратура України просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги: 
7. Відповідно до статті 41 Закону України «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697-VII) звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав, зокрема, неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
8. Згідно зі статтею 65 Закону №1697-VII прокурорське самоврядування - це самостійне колективне вирішення прокурорами питань внутрішньої діяльності прокуратури з метою: 1) забезпечення організаційної єдності функціонування органів прокуратури, підвищення якості роботи прокурорів; 2) зміцнення незалежності прокурорів, захисту від втручання в їх діяльність; 3) участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення прокурорів, а також контролю за додержанням установлених нормативів такого забезпечення; 4) обрання чи призначення прокурорів до складу інших органів у випадках та в порядку, встановлених законом.
До питань внутрішньої діяльності прокуратури належать питання організаційного забезпечення прокуратури та діяльності прокурорів, соціального захисту прокурорів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов`язані з виконанням повноважень прокурорів.
9. Статтею 66 Закону №1697-VII передбачено, що прокурорське самоврядування здійснюється через всеукраїнську конференцію прокурорів та Раду прокурорів України.
Організаційні засади діяльності, повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України визначає Положення про Раду прокурорів України, яке затверджене 27.04.2017 Всеукраїнською конференцією прокурорів (далі - Положення).
10. У пункті 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про прокуратуру» закріплено, що Рада прокурорів України вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо Генеральний прокурор не погоджується з рекомендованою Радою прокурорів України кандидатурою і відмовляє у призначенні на посаду, він вносить на розгляд Ради прокурорів України іншу кандидатуру.
11. Відповідно до пункту 1.2 Положення Рада прокурорів є вищим органом прокурорського самоврядування у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів.
12. Згідно з пунктом 4.1.1 Положення Рада прокурорів вирішує питання внутрішньої діяльності прокуратури, а також інші питання, безпосередньо не пов`язані з виконанням повноважень прокурорів, зокрема вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом.
13. Частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
14. За змістом частини 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
15. Аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що звільнення прокурора з адміністративної посади відбувається шляхом прийняття рішення Генеральним прокурором, саме до повноважень якого і належить вирішення цього питання.
16. Рада ж прокурорів України приймає рішення щодо надання відповідної рекомендації на таке звільнення, яка містить висновок про наявність підстав для звільнення.
17. При цьому правові наслідки для позивача створює саме рішення про його звільнення, прийняте Генеральним прокурором, а не рекомендація, про яку йде мова вище.
18. Тому зазначена рекомендація на звільнення, хоча і є обов`язковим проміжним процедурним актом, але сама по собі не тягне неминуче звільнення позивача.
19. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване рішення не є обов`язковим для Генерального прокурора та не створює для позивача негативних наслідків, а тому не порушує його права та інтереси.
20. Разом з цим Верховний Суд звертає увагу на встановлені судами обставини стосовно того, що позивач скористався право на оскарження наказу № 158к від 29.09.2017 про його звільнення з адміністративної посади, справа перебуває на розгляді в Запорізькому окружному адміністративному суді.
21. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.
22. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої та  апеляційної інстанції у справі. 
23. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
24. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
25. З огляду на наведене, касаційна скарга ВКДКА підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
26. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
27. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 у справі №808/3180/17 - залишити без змін.
28. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                                          І.В. Дашутін

Судді                                                                                                              О.О. Шишов

                                                                                                              М.М. Яковенко