Дата документу 13.02.2020 Справа № 337/3921/18
-

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/3921/18 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л. Г.
 
Провадження № 22-ц/807/464/20               Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.04.2014 року у розмірі 52 183,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір від 23.04.2014 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Проте відповідач в обумовлені правочином строки свої зобов`язання не виконував, у зв"язку з чим станом на 02.07.2018р. згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 52 183,19 грн., яка складається з наступного: 16 083,61 грн. – заборгованість за кредитом; 13 441,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 19 697 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. – штраф (фіксована частина), 2 461.10 грн. – штраф (процентна складова).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло, що не є перешкодою у апеляційному розгляді справи відповідно до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно з позовною заявою між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір від 23.04.2014 року, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення кредитної заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

За доводами позивача, відповідач в обумовлені правочином строки свої зобов`язання не виконував, тому станом на 02.07.2018р. згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 52 183,19 грн., яка складається з наступного: 16 083,61 грн. – заборгованість за кредитом; 13 441,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 19 697 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. – штраф (фіксована частина), 2461.10 грн. – штраф (процентна складова).

Позивачем зазначено, що даний кредитний договір складається з анкети-заяви позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви. 

Однак суд вказував, що з наданої копії анкети-заяви від 23.04.2014 року не вбачається, яку саме кредитну картку бажав отримати відповідач і яка сума кредиту йому необхідна. Вказував, що з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток вбачається, що існує чотири види кредитних карток «Універсальна» з різними умовами кредитування, але банк не зазначив, яку саме надано відповідачу, зокрема, «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD».
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ та Тарифи суд вважав такими, що не можуть бути складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

У такому разі суд вважав, що сторонами не було узгоджено істотних умов кредитного договору у письмовому вигляді: кредитного ліміту, відсоткової ставки, неустойки. А розрахунок заборгованості суд визнав аналітичним документом банку, який виконано в односторонньому порядку і не погодженим з відповідачем, що вказує на те, що він не може бути у цьому випадку безспірним підтвердженням розміру заборгованості.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про недоведеність банком його позовних вимог, тому відмовив в задоволенні позову. 

В скарзі банк наголошує на тому, що вказані висновки суду є необґрунтованими, оскільки відповідач погодилась з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими вона ознайомлена, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а фактичне отримання кредитних коштів та користування ними підтверджуються випискою про рух коштів по рахунку відповідача, якою отримано у банку декілька карток. Тому банк вважав, що висновки суду про відсутність договору приєднання між сторонами у справі, є помилковими, та діями сторін договору підтверджується наявність договірних відносин, зокрема, виконання його умов банком та часткове виконання відповідачем. 

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Встановлено, що представник відповідача в письмових заявах не висвітлював дійсних взаємин між банком та ОСОБА_1 , зосередившись на недопустимості документів доказової бази, наданої банком.
Проаналізувавши документи, на підставі яких банк позивається до ОСОБА_1 , колегія погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що заява від 23.04.2013р. не міститься відомостей, який саме продукт або послугу мала намір отримати відповідач. Також вважає ґрунтовними висновки суду про те, що заява про надання банківських послуг у Приватбанку, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не становлять договір приєднанням через те, що відповідач не підписувала їх у наданій до позовної заяви редакції.
Вказані висновки суду відповідають наданим матеріалам справи та правовій позиції ВС, висловленій у постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).
Суд правильно зазначив, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, суд не звернув уваги на надану на запит суду виписку про рух коштів по рахунку відповідача, світлини останньої з карткою, довідку банку про видані відповідачу картки ( а.с. 154-163).
Так, з довідки банку вбачається, що згідно з заявою відповідача нею були отримані такі картки: № НОМЕР_1 зі строком дії 10/17, № НОМЕР_2 – 04/19, № 5168742357126516 – 05/20 ( а.с. 163). Ці обставини підтверджує також світлина відповідача з карткою ( а.с. 163-зворот).
Виписка з банківського рахунку – це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У наданій банком виписці, яку колегія визнає належним і допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. Фактичний рух по рахунку вважається фактом доведеності отримання відповідачем картки та користування нею і кредитними коштами, оскільки тільки їй було відомо ПІН-код.

З виписки вбачається, що 23.04.2014р. на отриману відповідачем картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/17 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн., а також, що відповідач активно користувалась цією та іншими картками, зокрема, знімала кошти, оплачувала товари та послуги, поповнювала рахунок як власними коштами, так і коштами, що перераховувались третіми особами. Часто відповідач у витратах перевищувала наявну на картці суму та потім погашала її, що власне і є користуванням кредитним лімітом.
Про те, що цією карткою користувалась саме ОСОБА_1 свідчать, зокрема, деякі іменні платежі, наприклад, перекази 23.12.2014р. ОСОБА_1 1700 грн., 31.12.2014р. – 1000 грн. через Приват24 з іншої власної карти на цю карту ( а.с. 161-зворот), та чисельні аналогічні платежі.
28.01.2015р. відповідачу було збільшено кредитний ліміт з 300 грн. до 2100 грн. ( а.с. 154-зворот), 01.02.2016р. – до 3000 грн. ( а.с. 156-зворот), 

Інших даних про збільшення кредитного ліміту виписка, яку банк саме вважає належ- 
ним і допустимим доказом, не містить. А тому саме цю суму має повернути позичальник відповідно до вимог статті 1054 ЦК України. 

Оскільки за випискою в графі «залишок після операції» сублімуються всі нарахування 
банком, зокрема, і пеня, і відсотки, і комісії, і власне основна заборгованість, які виводяться наростаючим підсумком, то колегія визнає, що кредитний ліміт у сумі 16 083,61 грн. є непідтвердженим за відсутності зазначення у виписці про збільшення кредитного ліміту до такої суми. 
Щодо відсотків, пені та штрафів, нарахованих банком, колегія погоджується в цій частині з судом першої інстанції, а саме, вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі умови не узгоджувались у заяві, а Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи визнано такими, що не є складовими договору. 

Зважаючи на все вищенаведене, колегія вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою щодо суми наданого кредиту у розмірі 3000 грн., у зв`язку з чим рішення суду у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог банку про стягнення боргу за тілом кредиту із частковим задоволенням цієї вимоги на суму 3000 грн.

Постановляючи рішення про часткове задоволення вимог банку, колегія вирішує питання про судові витрати у відповідності до ст.. 141 ЦПК України.

Так, банком заявлено матеріальні вимоги з ціною позову у сумі 52 183,19 грн., за подання позову банком сплачено судовий збір у сумі 1762 грн., за подання апеляційної скарги – 2643 грн., а задоволено позов на суму 3000 грн., тому до стягнення з відповідача на користь банку належить сума судового збору: 3000 х ( 1762 + 2643) : 52 183,19 = 253,24 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381з-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, рах. № НОМЕР_4 – для погашення заборгованості та судових витрат, МФО 305299) заборгованість за договором, оформленим заявою б/н від 23.04.2014р., за тілом кредиту у сумі 3000 (три тисячі) гривень та судовий збір в сумі 253 ( двісті п`ятдесят три) гривні 24 копійки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 13 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                         
Судді: