ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1797/19 пров. № А/857/595/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання – Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі № 460/1797/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича про скасування постанови,-

                                                   В С Т А Н О В И В:          

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення основної винагороди від 9 липня 2019 року ВП № 59507903.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року позовну заяву задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича від 9 липня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 59507903 в повному обсязі.
Стягнуто з приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9605грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень, 00коп.).
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив приватний виконавець Павлюк Назар Васильович, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено з матеріалів справи, що 09 липня 2019 року відповідачем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 59507903 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 9 лютого 2016 року в справі № 569/13255/14-ц, про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” заборгованості по кредитному договору від 26 липня 2007 року № 192-07, відповідно до договору поруки від 26 липня 2007 року № 192-07/2, в сумі 13477547,69грн та коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3654грн.
Також, 09 липня 2019 року відповідачем прийнята постанова у ВП № 59507903 про стягнення з боржника основної винагороди, якою з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду приватного виконавця за виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 9 лютого 2016 року в справі № 569/13255/14-ц в розмірі 1348120,17грн, що становить, 10 % загальної суми заборгованості.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що постанова відповідача від 09 липня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди була винесена у виконавчому провадженні № 59507903 за наслідками постанови про відкриття виконавчого провадження, яка в судовому порядку визнана протиправною та скасована, тому суд першої інстанції вважав стягнення основної винагороди приватного виконавця за вказаним виконавчим провадженням є протиправним, а спірна постанова підлягала скасуванню.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною 4 статті 27 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Також, частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З матеріалів справи видно, що 9 липня 2019 року відповідачем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 59507903 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 9 лютого 2016 року в справі № 569/13255/14-ц, про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” заборгованості по кредитному договору від 26 липня 2007 року № 192-07, відповідно до договору поруки від 26 липня 2007 року № 192-07/2, в сумі 13477547,69грн та коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3654грн.

09 липня 2019 року відповідачем прийнята постанова у ВП № 59507903 про стягнення з боржника основної винагороди, якою з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду приватного виконавця за виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 9 лютого 2016 року в справі № 569/13255/14-ц в розмірі 1348120,17грн, що становить, 10 % загальної суми заборгованості

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця

Згідно частини 3 статті 42 Закону № 1404-VІІІ витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження

Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 вказаного Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно частини 7 статті 31 Закону № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На переконання апеляційного суду, оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, то ним правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто основну винагороду приватного виконавця.

Як слідує з матеріалів справи, 17 квітня 2019 року відповідачем  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58922711 з виконання наказу № 914/918/13-г виданого 26 липня 2013 року Господарським судом Львівської області, пунктом третім якої вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 99388,80 грн, що становить 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі №569/14542/19 скасовано ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року та задоволено апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 Васильовича. Постановою у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця №59507903 від 09.07.2019 року відмовлено. Вказана постанова набрала законної сили 30 січня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах приватний виконавець Павлюк Н.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому оскаржувані постанови про стягнення з боржника основної винагороди прийняті правомірно, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини регулюються нормами ст.287 КАС України, і така категорія справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не розглядається.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст. 229 ч. 4, 242, 243, 246, 250, 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
          
                                                       П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 460/1797/19 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська