Ухвала
іменем України
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 423/517/15-к
провадження № 51-377ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 червня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду 
від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 червня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Золоте, м. Первомайська Луганської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано невинуватим 
у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі-КК) та виправдано за недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року апеляційні скарги прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції – без змін.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження 
з мотивів, наведених у ній. 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає рішення судів першої та апеляційної інстанції незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Також стверджує, що всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги прокурора, не навів обґрунтованих мотивів при постановленні ухвали та не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.
В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 333 КПК щодо долучення у якості доказів висновків експертів 
№19/113/6-4/95е від 04 липня 2017 року та №19/113/6-4/96е від 06 липня 
2017 року, отриманих на підставі ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 липня 2017 року за клопотанням сторони захисту, наслідком чого має бути висновок про визнання їх недопустимими. Крім того, прокурор зазначає, 
що відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, 
у відповідності до ст. 370 КПК, належно не вмотивував своє рішення, щодо допустимості як доказів вищевказаних висновків експерта.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо витребування судом документів виключно 
в порядку, передбаченому ст. 333 та главою 15 КПК не засновані на законі. 
Відповідно до ст. 350 КПК, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. 
Відповідно до положень, визначених главою 10 КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, до кола яких відноситься і тимчасовий доступ 
до речей та документів, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. 
З урахуванням того, що висновки експерта знаходяться у розпорядженні слідчого прокуратури Луганської області ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно витребував їх на підставі клопотання сторони захисту в порядку ст. 350 КПК, оскільки вказані документи можливо отримати без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, прокурор зазначає, що висновки експерта не долучались до матеріалів судового провадження відповідно до вимог КПК та не відкривались стороні обвинувачення в порядку ч. 12 ст. 290 та ч. 1, 2 ст. 333 КПК після зміни складу суду, внаслідок чого вказує про недопустимість таких доказів.
Вказані доводи прокурора є необґрунтованими з огляду на те, що документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення 
від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження 
(ч. 1 ст. 317 КПК). Частиною 2 ст. 317 КПК визначено, що після призначення справи 
до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії. Тобто, КПК не вимагає після зміни складу суду, вилучати з матеріалів кримінальної справи долучені документи, а лише зобов`язує суд надати можливість ознайомлюватись з ними.
Як убачається з тексту доданих до касаційної скарги судових рішень, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що суд першої інстанції вірно надав висновкам експертів №19/113/6-4/95е від 04 липня 2017 року та №19/113/6-4/96е від 06 липня 2017 року оцінку, з огляду на те, що в судовому засіданні сторона захисту заявила клопотання про їх оголошення, і суд першої інстанції з`ясовував думку у сторін по справі стосовно можливості оголосити наявні у справі докази. Прокурор та потерпіла погодилися на оголошення і дослідження судом цих доказів, і у відповідності до вимог ст. 94 КПК, суд першої інстанції мав право та зобов`язаний був навести ці докази в мотивувальній частині свого вироку та надати їм оцінку.
Крім того, в касаційній скарзі прокурор вказує, що суди обох інстанцій дійшли передчасного висновку про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки судом першої інстанції розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням слідчого ОСОБА_8 , який здійснював кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 
ч. 1 ст. 366 КК та ч. 1 ст. 374 КК та остаточне рішення по цій справі не ухвалено, проте вказані твердження прокурора не засновані на кримінальному процесуальному законі.
З тексту судових рішень вбачається, що суд вірно встановив факт порушення права підозрюваного на захист, беручи до уваги відповідні висновки експертизи, обґрунтовано визнав їх допустимими з огляду на норми параграфу 1 глави 4 КПК, 
а також те, що вони є самостійними доказами в цьому кримінальному провадженні.
Обвинувачення слідчого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК та ч. 1 ст. 374 КК, не є предметом розгляду 
в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 та ніяким чином не впливає 
на допустимість висновків експертів №19/113/6-4/95е від 04 липня 2017 року 
та №19/113/6-4/96е від 06 липня 2017 року.
З тексту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, 
що всі доводи апеляційної скарги належно перевірені судом апеляційної інстанції та на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам 
ст. 419 КПК. Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, судом не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, та вважає, що 
у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора 
на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 червня 2019 року 
та ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_3