ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 395/611/19
провадження № 22-ц/4809/203/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  
Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 

учасники справи:  
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області (суддя Забуранний Р. А.) від 17 жовтня 2019 року,і 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що 03 грудня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з використанням системи інтернет-клієнт-банкуінг та електронного цифрового підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», відповідно до якої він приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк) в мережі Інтернет.
Таким чином між сторонами був укладений кредитний договір згідно з умовами якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором строки. 03 грудня 2018 року на підставі укладеного договору АТ КБ «ПриватБанк» було перераховано на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 100000,00 грн.
Проте, відповідач свої зобов`язання за договором № б/н від 03 грудня 2018 року не виконує у зв`язку з цим станом на 12 квітня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 100053,68 грн, яка складається такого: з 91666,67 грн – заборгованість по кредиту, 1300,00 грн – заборгованість по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість, 6402,42 грн – заборгованість по щомісячній комісії, 684,59 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 100053,68 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи в суді, а саме 16 жовтня 2019 року, відповідач виконав зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк», сплативши заборгованості у повному обсязі, а також судовий збір.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги та відзиву
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриваБанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду від 27 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити пред`явлений позов.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач сплатив заборгованість лише частково. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
30 травня 2012 року ОСОБА_1 зареєстровано у ЄДР, як фізичну особу підприємця (с. 8).
03 грудня 2018 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 за допомогою системи інтернет-клієнт-банкінгу з використанням цифрового підпису підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», що розміщені на сайті «ПриватБанк» (pb.ua) в мережі Інтернет, та подав її банку (с.14).
За змістом цієї заяви, згідно з ст. 634 ЦК України вона є підтвердженням приєднання ФОП ОСОБА_1 до запропонованого банком кредитного договору, а саме до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуг (далі - Умови), згідно з яким банк, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на його зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни, а саме: розмір кредиту - 100000,00 грн, строк кредитування – 12 місяців, процентна ставка – 1,8 % на місяць від поточного розміру кредиту, порядок погашення – щомісячно рівними частинами.
03 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав, здійснивши кредитування позичальника шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 7).
Згідно з поданим позивачем розрахунком, заборгованість  ФОП ОСОБА_1 , яка виникла внаслідок невиконання позичальником його умов, станом на 12 квітня 2019 року становить 100053,68 грн і складається з наступного: 91666,67 грн – заборгованість по кредиту, 1300,00 грн – заборгованість по відсоткам, 6402,42 грн – заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 684,59 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань( с. 6).
28 лютого 2019 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) (с. 8).
17 жовтня 2019 року на адресу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги він визнає та надає докази про сплату повністю заборгованості (с. 67-69).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1, 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Положення частин 1 та 2 ст. 377 ЦПК України встановлюють, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).
Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями такого розмежування є: суб`єктний склад спірних правовідносин. Предмет спору та характер матеріально-правових відносин між їх учасниками. Крім того, таким критерієм може бути пряма в4казівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. 
Так, за ч. 1 цієї статті ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.
Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Таку правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі ЄУН 127/23144/18, яка, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Зі змісту позовної заяви та наявних матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин і позивач, і відповідач являлися суб`єктами господарювання (підпадають під ознаки суб`єктів, які передбачені ч. 2 ст. 55, ст. 58 ГК України), а виниклі між ними правовідносини є майно-господарськими (ст. ст. 173 – 175, ст. 179 ГК України). 
При цьому, та обставина, що на дату подання АТ КБ «ПриватБанк» позову ОСОБА_1 втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності не має значення для визначення юрисдикційності цієї справи так, як виниклий між сторонами спір пов`язаний з його підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася відповідачем, а отже справа належить до предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про належність спору до юрисдикції загальних судів.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Встановивши, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду (ч. 1 ст. 377 ЦПК України), суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, а тому скасовує помилкове судове рішення і закриває провадження у справі.
При цьому суд не дає оцінку доводам позивача, викладеним в апеляційній скарзі так, як вони підлягають перевірці належним судом. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на вказане, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 і 2 ст. 377 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Роз`яснити позивачу право звернення з позовом до господарського суду.
     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко